Справа № 161/12261/25 	Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М. 	
Провадження № 22-ц/802/57/26  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Киці С. І., 
суддів - Данилюк В. А., Шевчук Л. Я., 
секретар судового засідання Прядун Ю. В.,
з участю:
представника позивача Усаченко О. В.,
представника відповідача Мельник Л. Є.,
прокурора Романішиної Т. Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Волинської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування, за апеляційною скаргою відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2025 року, 

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 в червні 2025 року звернулася в суд з позовом до відповідачів Державної казначейської служби України, Волинської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування. Позов мотивувала тим, що 21.05.2019 було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України в межах кримінального провадження, 27.05.2019 повідомлено про зміну підозри, а саме за ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 203-2 КК України. 05.02.2024 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, який залишено без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 05.06.2024, ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 203-2 КК України та на підставі п. 3 ст. 373 КПК України виправдано у зв`язку з відсутністю у її діянні складу кримінального правопорушення. Посилаючись на приписи Закону України “Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду”, вважає, що їй завдано, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, моральної шкоди, яку оцінює в 480 000,00 грн, яку просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на її користь.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 480000,00 грн відшкодування моральної шкоди. 
Відповідач Головне управління Національної поліції у Волинській області подало апеляційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2025 року в якій посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує, що позивачем не надано доказів наявності завдання їй моральної шкоди, не надано доказів на підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів. Факт постановлення виправдовувального вироку судом не може вважатись безумовним доказом заподіяння моральної шкоди. Не кожне переживання, хвилювання є стражданням. З 01 січня 2024 року у зв`язку з набранням чинності Закону України “Про державний бюджет України на 2024 рік” змінилось правове регулювання визначеності мінімальної заробітної плати. Статтею 8 вказаного закону визначено окремо розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішення суду на рівні 1600,00 грн. На час звернення позивача до суду діє відповідна зміна у законодавстві, Головне управління Національної поліції у Волинській області заперечує щодо застосування для розрахунку у цій справі мінімального розміру заробітної плати у розмірі 8000,00 грн, як розрахункової величини для визначення розміру завданої їй шкоди. Головне управління Національної поліції у Волинській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України, і ніяким чином не порушували прав та інтересів позивача. Просить рішення суду першої інстанції скасувати ту хвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову у цій справі відмовити повністю.
Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Красуна В.В. подала відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, ухвалення виправдовувального вироку, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, особа має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: ст. 1176 ЦК України, Закону України “Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду”. Посилання Головного управління Національної поліції у Волинській області на Закон України “Про державний бюджет України на 2024 рік” яким визначено окремо розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішення суду на рівні 1600,00 грн, вважає помилковим, оскільки межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Визначений ст. 13 Закону України “Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду” мінімальний розмір моральної шкоди не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Моральна шкода не є виплатою за рішенням суду в розумінні Закону України “Про державний бюджет України на 2024 рік”. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
В суді апеляційної інстанції представник відповідача Державної казначейської служби України Мельник Л.Є. підтримала апеляційну скаргу.
Представник відповідача Волинської обласної прокуратури Романішина Т.Л. підтримала апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Волинській області.
Представник позивача адвокат Усаченко О.В. апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Волинській області не визнав.
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 21.05.2019 позивачу ОСОБА_1 слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Волинській області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України в межах кримінального провадження, 27.05.2019 їй повідомлено про зміну підозри, а саме за ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 203-2 КК України. 
05.02.2024 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, який залишено без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 05.06.2024, ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 203-2 КК України та на підставі п. 3 ст. 373 КПК України виправдано у зв`язку з відсутністю у її діянні складу кримінального правопорушення.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (частина друга зазначеної статті).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи.
Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.
Подібний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 27 липня 2023 року у справі № 568/499/16, від 05.11.2025 в справі № 161/12059/24.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством, судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Законодавством встановлено мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, але не граничний.
Згідно з ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 8 000 гривень. За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 3 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.
До такого визначення поняття «мінімальна заробітна плата» відсилає стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки іншого тлумачення наведеного терміну законодавство не містить.
Суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_1 перебувала під слідством і судом з 21.05.2019 (день повідомлення про підозру) по 05.06.2024 (день набрання законної сили виправдувальним вироком суду), тобто 60 повних місяців. Вона має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного перебування під слідством і судом.
Мінімальний місячний розмір заробітної плати на момент розгляду справи становить 8000 грн. Отже, мінімальний розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 480000 грн. (8000 грн х 60 місяців). 
Такий розмір відшкодування хоча і є гарантованим законом мінімумом, водночас він відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності, є достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не призведе до його безпідставного збагачення. Суд не встановив підстав для збільшення розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу. Частина 2 статті 8 Закону України “Про державний бюджет України на 2024 рік” не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами.
Суд апеляційної інстанції на підставі того, що норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальними і стаття 13 цього Закону імперативно визначає, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством, судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом та на підставі наведеного вище, відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. Рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2025 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 15 січня 2026 року.

Головуючий - суддя 
Судді