ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 січня 2026 року
м. Київ

справа № 220/1881/21
провадження № 61-7215св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Ступак О. В.,

учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Старомайорський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Великоновосілківської селищної ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Великоновосілківської селищної ради,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 02 грудня 
2021 року у складі судді Дурач О. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2025 року у складі колегії суддів: Остапенко В. О., 
Бондар Я. М., Зубакової В. П.
Короткий зміст позовних вимог
1. У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Старомайорського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Великоновосілківської селищної ради (далі - Старомайорський ЗЗСО), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Великоновосілківської селищної ради, про визнання дій неправомірними, зобов`язання виплатити заробітну плату за вимушений прогул.
2. На обґрунтування позову зазначала, що із 21 січня 1983 року по 28 серпня 2021 року вона працювала на посаді директора Старомайорського ЗЗСО.
3. Відповідно до вимог чинного законодавства з нею було припинено безстроковий трудовий договір та одночасно, 25 червня 2020 року, укладено строковий трудовий договір на період з 01 липня 2020 року по 30 червня 
2021 року як з керівником закладу освіти, який отримує пенсію за віком, строком на один рік.
4. 28 серпня 2021 року її було звільнено з посади директора у зв`язку із закінченням строку трудового договору та не проходженням конкурсу.
5. Зазначала, що вона через кожні п`ять років проходила курси підвищення кваліфікації та атестацію як вчитель історії і суспільствознавчих дисциплін.
6. Також вона нагороджена нагрудним знаком «Відмінник народної освіти», що підтверджується копіями атестаційного листа, посвідченням та свідоцтвом про атестацію. Весь час роботи на посаді директора вона, окрім основної роботи, виконувала педагогічну роботу, викладаючи історію та суспільствознавчі дисципліни, з навантаженням згідно тарифікації. 
7. Відповідно до пункту 91 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15 квітня 1993 року № 102 (далі - Інструкція № 102), позивач, працюючи на посаді директора, мала за тарифікацією 12 щотижневих годин навчального навантаження за фахом з історії та суспільствознавчих дисциплін (у сільській місцевості), що не являється сумісництвом.
8. У зв`язку із виробничою необхідністю понад норму, з дозволу відділу освіти, вона проводила викладацьку роботу з навчальним навантаженням 
від 1 до 6 годин на тиждень з погодинною оплатою праці, що не перевищувало 240 годин на рік. У вільний від основної роботи час, при можливості, години індивідуального навчання від 1 до 4 проводила за сумісництвом за розкладом уроків, узгодженим з батьками, у суботу. За проведені навчальні години оплата праці їй проводилася понад основний посадовий оклад (ставку директора) 
у порядку, передбаченому відповідно для учителів, викладачів (за тарифікацією).
9. Наказом № 44 від 12 травня 2021 року затверджено посадову інструкцію заступника керівника закладу освіти.
10. Наказом № 79-8 від 29 червня 2021 року обов`язки директора школи 
з підготовки Старомайорського ЗЗСО до нового навчального року покладено на ОСОБА_2 .
11. На виконання вимог чинного законодавства України Наказом №77-1к 
від 15 червня 2021 року з нею було подовжено подальші трудові відносини як 
з вчителем історії та суспільствознавчих дисциплін на термін з 29 серпня 
2021 року по 28 серпня 2024 року та укладено трудовий договір.
12. Відтак, як зауважує позивачка, трудовий договір з нею від імені школи уклала ОСОБА_2 , як заступник директора.
13. Директором Старомайорського ЗЗСО Єнею Галиною Миколаївною ще до призначення ОСОБА_1 вчинялися дії, спрямовані на зниження її авторитету, та здійснювався психологічний тиск. Це проявлялося у поширенні негативної оцінки її директорської та вчительської діяльності, у зрубі двадцятирічного ялівця на території Старомайорського ЗЗСО, висадженого позивачкою, а також у перенесенні техніки (комп`ютера, монітора) з кабінета історії до іншого кабінету без повідомлення позивачки як матеріально відповідальної особи. Такі дії змусили позивачку сумніватися в намірах директора надалі співпрацювати з нею як з учителем, у зв`язку з чим вона подала заяву про підтвердження дійсності наказу від 15 червня 2021 року.
14. У подальшому було винесено Наказ № 85 від 16 серпня 2021 року про підтвердження заключення трудового договору від 15 червня 2021 року 
з вчителем пенсіонером ОСОБА_1 і Наказ № 85-1 від 16 серпня 2021 року про подовження подальших трудових відносин з останньою як з учителем історії та суспільствознавчих дисциплін ОСОБА_1 на термін з 29 серпня 
2021 року по 28 серпня 2024 року та повторно укладено трудовий договір 
від 16 серпня 2021 року.
15. Позивачка зверталась до директора Старомайорського ЗЗСО про тарифікацію за нею годин історії та суспільствознавчих дисциплін, проте отримала відмову, мотивовану відсутністю ваканту.
16. Також директором Старомайорського ЗЗСО вчиняються дії по недопущенню ОСОБА_1 до виконання нею трудових обов`язків всупереч укладеним трудовим договорам.
17. Вищезазначені дії позивачка вважає неправомірними та такими, що порушують її конституційне право на працю. 
18. На своє звернення до Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Великоновосілківської селищної ради позивачка отримала витяг з тарифікації про її тижневе навантаження протягом 2020-2021 навчальних років як вчителя, з якої вбачається навантаження у 14,5 годин, що підтверджує виконання позивачкою педагогічної роботи, а саме викладання історії та суспільствознавчих дисциплін. 
19. Окрім основної роботи позивачка також виконувала педагогічну роботу, яка не є сумісництвом, а тому під час її роботи на посаді директора окремий трудовий договір для виконання роботи вчителя не укладався. 
20. Водночас, виконання педагогічної роботи позивачкою підтверджується наказами про розподіл годин індивідуального навчання та про тижневе навантаження вчителів Старомайорського ЗЗСО у 2014-2015, 2016-2017, 2019-2020, 2020-2021 навчальних роках. 
21. Як зауважує позивачка, згідно Класифікатора професій, затвердженого наказом Держспоживстандарту України 28 липня 2010 року № 327, директор навчально-виховного закладу (середньої загальноосвітньої школи, спеціалізованої школи, гімназії, інтернату і т. ін.) (код професії 1210.1) та вчитель середнього навчально-виховного закладу (код професії 2.320/25157) є різними професіями. 
22. Попередня тарифікація педагогічних працівників Старомайорського ЗЗСО 2021-2022 навчальний рік була надана до відділу освіти Великоновосілківської селищної ради та затверджена начальником відділу освіти Пічахчі Л. І. Згідно попереднього тижневого навантаження на позивачку як вчителя історії, правознавства та громадянської освіти передбачалося навантаження у 16,5 годин. 
23. Листом відділу освіти Великоновосілківської селищної ради від 14 червня 2021 року № 01-24/355 підтверджується подання ОСОБА_1 документів про попереднє педагогічне навантаження працівників Старомайорського ЗЗСО на 2021-2022 навчальні роки.
24. Також підтвердженням продовження подальших трудових відносин між нею та Старомайорським ЗЗСО позивачка вважає направлення на періодичний медичний огляд, який вона пройшла 31 серпня 2021 року як вчитель.
25. Водночас, всупереч того, що позивачка була включена до попередньої тарифікації, з нею було продовжено трудові відносини відповідно до вимог чинного законодавства, вона так і не була допущена до виконання своїх безпосередніх трудових обов`язків вчителя. 
26. Незважаючи на неодноразові звернення позивачки до відповідача спір 
у досудовому порядку врегулювати не вдалося.
27. З урахуванням вищезазначеного, а також враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд:
визнати дії Старомайорського ЗЗСО по недопущенню ОСОБА_1 до виконання безпосередніх трудових обов`язків неправомірними;
зобов`язати Старомайорський ЗЗСО допустити ОСОБА_1 до виконання її безпосередніх трудових обов`язків як вчителя історії та суспільствознавчих дисциплін з навчальним щотижневим навантаженням згідно попередньої тарифікації у 16,5 годин; 
зобов`язати Старомайорський ЗЗСО виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за вимушений прогул з 01 вересня 2021 року по дату фактичного допуску до виконання її безпосередніх трудових обов`язків як вчителя історії та суспільствознавчих дисциплін з виплатою винагороди до «Дня вчителя».
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
28. Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області 
від 02 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2025 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
29. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачкою не було надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження наявності підстав для продовження трудових відносин зі Старомайорським ЗЗСО.
30. Суди також визнали необґрунтованими доводи позивачки про те, що вона обіймала у закладі освіти дві посади (директора і вчителя), а також про фактичне продовження трудових відносин з нею як учителем після звільнення з посади директора у зв`язку із закінченням строку контракту.
31. У зв`язку з тим, що судами не встановлено неправомірності недопущення позивачки до виконання трудових обов`язків, заявлені нею похідні вимоги про допуск до роботи та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу також були визнані такими, що не підлягають задоволенню. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
32. У червні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 02 грудня 
2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 
2025 рокуу вказаній справі.
33. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 червня 2025 року клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задоволено. 
Поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 02 грудня 
2021 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 
2025 року.
Відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
34. У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
35. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17, від 26 серпня 2020 року в справі № 127/26237/17, від 27 лютого 2023 року в справі № 382/561/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
36. Також підставою касаційного оскарження вказує відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, 
а також недослідження зібраних в справі доказів (пункти 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
37. На переконання заявника касаційної скарги, суди попередніх інстанцій не з`ясували характер трудових правовідносин, які виникли між позивачкою та відповідачем як навчальним закладом, не дослідили, чи трудові обов`язки позивачки як вчителя історії охоплювалися Інструкцією про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15 квітня 1993 року № 102, зареєстрованим 
у Міністерстві юстиції України 27 травня 1993 року за № 56 (далі - Інструкція).
38. Відтак, як передбачено пунктом 91 вищезазначеної інструкції, керівні працівники закладів освіти, керівники фізичного виховання центрів допризовної підготовки можуть вести викладацьку роботу чи заняття з гуртками в цьому закладі, але не більше 9 годин та тиждень (360 годин на рік), якщо вони по основній посаді отримують повний посадовий оклад (ставку).
39. Також змістом вищевказаного пункту передбачено, що у сільській місцевості директори і їх заступники при відсутності вчителів або викладачів 
з відповідних предметів можуть вести викладацьку роботу в обсязі не більше 
12 годин на тиждень (480 годин на рік) з дозволу відповідного органу управління освіти, що було залишено судами попередніх інстанцій поза увагою.
40. На переконання ОСОБА_1 , судами, зокрема, не з`ясовано, чи співвідноситься ведення керівником навчального закладу викладацької роботи на умовах суміщення з вимогами укладеного з ним як строкового договору, так і норм Закону України «Про повну загальну середню освіту», на виконання якого контракт з нею не укладався. Більше того, судами не досліджено питання наявності дозволу органу управління на ведення викладацької роботи, відповідних наказів, оплати праці.
41. Також заявниця вважає, що судами попередніх інстанцій не було надано належну оцінку доказам, які свідчать про її намір працювати вчителем вже після закінчення дії строкового трудового договору.
42. Відтак позивачка, реалізовуючи своє право на працю, звернулася із заявою про продовження трудових відносин на посаді вчителя до заступника директора, а суди, своєю чергою, не взяли до уваги відсутність як правового регулювання такого питання, так і специфіку навчальних закладів. Висновок Верховного Суду із вищезазначеного питання відсутній.
43. Також ОСОБА_1 звертає увагу на те, що суди при вирішенні спору не дослідили, чи не мала вона пільг і гарантій щодо подальшого працевлаштування після звільнення із того самого навчального закладу.
44. Відтак, на переконання заявниці касаційної скарги, суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили обставини справи та дійшли передчасних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, що є підставою для направлення справи на новий розгляд.
Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходили
Фактичні обставини справи, встановлені судами
45. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21 січня 1983 року позивачка була призначена на посаду директора Старомайорської середньої школи в порядку переводу з посади вчителя історії (запис трудової книжки 
№ 10). 
46. 21 вересня 2005 року позивачка була звільнена із вищезгаданої посади за власним бажанням (запис трудової книжки № 110). Водночас 22 вересня 
2005 року позивачка була поновлена на посаді директора Старомайорської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів (запис трудової книжки № 12). 
47. 01 липня 2020 року з позивачкою укладено строковий трудовий договір по 30 червня 2021 року (запис трудової книжки № 13).
48. 12 травня 2021 року директором ЗЗСО ОСОБА_1. наказом № 44 визнано такими, що втратили чинність посадові інструкції заступників директора з навчальної роботи від 01 жовтня 2014 року та з виховної роботи; затверджено посадову інструкцію заступника керівника Старомайорського ЗЗСО, проте вказана інструкція не була погоджена з профспілковим органом.
49. 15 червня 2021 року позивачка, перебуваючи на посаді директора Старомайорського ЗЗСО, знаходячись в цей день на роботі, звернулась із заявою до Директора Старомайорського ЗЗСО про подовження із нею подальших трудових відносин вчителя за фахом історії і суспільствознавчих дисциплін. 
50. На виконання резолюції ОСОБА_2 , як директором Старомайорського ЗЗСО, видано наказ № 77-к. 
51. Судами встановлено, що 15 червня 2021 року ОСОБА_2 укладено трудовий договір з ОСОБА_1 , предметом якого є продовження трудових відносин із останньою. 
52. Змістом вищезгаданого договору передбачено, що працівник 
( ОСОБА_1 ) продовжує працювати на посаді вчителя історії та суспільствознавчих дисциплін. Датою початку роботи за трудовим договором вказано 29 серпня 2021 року, водночас зміст договору не містить назви посад сторін, проте містить підписи останніх.
53. 28 серпня 2021 року позивачку звільнено із займаної посади директора 
у зв`язку із закінченням трудового договору згідно пункту 2 статті 36 КЗпП (запис трудової книжки № 15).
54. Судами встановлено, що трудова книжка позивачки містить відмітку (запис № 16) про продовження з нею трудових відносин як з учителем історії та суспільствознавчих дисциплін від 29 серпня 2021 року, проте вищевказаний запис було внесено позивачкою вже після закінчення її повноважень як директора за контрактом, оскільки станом на 29 серпня 2021 року директором навчального закладу призначено Єню Г. М.
Позиція Верховного Суду
55. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
56. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно 
у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права 
у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
57. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
58. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише 
в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
59. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
60. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
61. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
62. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
63. У справі, що є предметом касаційного перегляду, позивачка, звертаючись до суду із позовом, просила визнати дії Старомайорського ЗЗСО із недопущення її до виконання трудових обов`язків неправомірними, зобов`язати Старомайорський ЗЗСО допустити її до виконання трудових обов`язків як вчителя історії та суспільствознавчих дисциплін з навчальним щотижневим навантаженням згідно попередньої тарифікації у 16,5 годин, зобов`язати Старомайорський ЗЗСО виплатити їй заробітну плату за вимушений прогул 
з 01 вересня 2021 року по дату фактичного допуску до виконання її безпосередніх трудових обов`язків як вчителя історії та суспільствознавчих дисциплін з виплатою винагороди до «Дня вчителя».
64. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, мотивував своє рішення необґрунтованістю посилань позивачки на те, що вона обіймала дві посади 
у закладі освіти (директора та вчителя), а також на фактичне продовження нею трудових відносин із цим закладом як учителем після звільнення з посади директора у зв`язку із закінченням строку дії контракту.
65. Колегія суддів вважає обґрунтованими такі висновки судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.
66. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
67. Згідно зі статтею 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
68. Будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров`я працівника можуть встановлюватись законодавством України.
69. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови 
у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
70. Усі трудові правовідносини повинні ґрунтуватися на принципах соціального захисту та рівності для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, що, зокрема, має відображатись 
у встановленні вичерпного переліку умов та підстав припинення таких відносин.
71. Відтак, характеризуючи спірні правовідносини, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.
72. Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
73. Змістом частини першої та третьої статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, 
з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. 
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
74. Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 
1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. 
Строковий трудовий договір укладають у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, визначених законодавчими актами.
75. Підставами припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП).
76. Як встановлено судами попередніх інстанцій та не оспорюється заявником касаційної скарги, звільнення з посади директора за пунктом 2 
статті 36 КЗпП остання як позивачка не оскаржує, водночас вважає незаконними дії щодо недопущення її до виконання трудових обов`язків на посаді вчителя, що і є предметом спору у вказаній справі.
77. Суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також компетенцію державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти регулює та визначає Закон України від 05 вересня 2017 року № 2145-VIII «Про освіту».
78. Відповідно до статті 2 Закону України «Про освіту» законодавство України про освіту ґрунтується на Конституції України та складається із цього Закону, спеціальних законів, інших актів законодавства у сфері освіти і науки та міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку. Підзаконні нормативно-правові акти не можуть звужувати зміст і обсяг конституційного права на освіту, а також визначених законом автономії суб`єктів освітньої діяльності та академічних свобод учасників освітнього процесу. Суб`єкт освітньої діяльності має право самостійно приймати рішення з будь-яких питань у межах своєї автономії, визначеної цим Законом, спеціальними законами та/або установчими документами, зокрема з питань, не врегульованих законодавством.
79. Згідно з частинами першою, третьою статті 26 Закону України «Про освіту» керівник закладу освіти здійснює безпосереднє управління закладом 
і несе відповідальність за освітню, фінансово-господарську та іншу діяльність закладу освіти. Повноваження (права і обов`язки) та відповідальність керівника закладу освіти визначаються законом та установчими документами закладу освіти. Керівник є представником закладу освіти у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами і діє без довіреності в межах повноважень, передбачених законом та установчими документами закладу освіти. Керівник закладу освіти в межах наданих йому повноважень, зокрема призначає на посаду та звільняє з посади працівників, визначає їх функціональні обов`язки.
80. Відтак, до компетенції ОСОБА_1 , як директора навчального закладу, а в подальшому - до компетенції Єні Г. М. , після призначення останньої на посаду директора Старомайорського ЗЗСО, належить право призначення та звільнення з посади працівників, визначення їх функціональних обов`язків, про що обґрунтовано зауважено судами при вирішенні спору.
81. Поняття викладацької діяльності, своєю чергою, закріплено пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про освіту», відповідно до змісту якого викладацька діяльність - діяльність, яка спрямована на формування знань, інших компетентностей, світогляду, розвиток інтелектуальних і творчих здібностей, емоційно-вольових та/або фізичних якостей здобувачів освіти (лекція, семінар, тренінг, курси, майстер-клас, вебінар тощо), та яка провадиться педагогічним (науково-педагогічним) працівником, самозайнятою особою (крім осіб, яким така форма викладацької діяльності заборонена законом) або іншою фізичною особою на основі відповідного трудового або цивільно-правового договору.
82. Абзацом 1 пункту 1 Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 
від 14 червня 2000 року № 963, посада керівника (директора, завідувача, начальника) закладу дошкільної (дошкільного підрозділу іншої юридичної особи публічного чи приватного права, які провадять освітню діяльність у сфері дошкільної освіти), загальної середньої, позашкільної (на якого поширюються умови оплати праці працівників установ і закладів освіти), професійної (професійно-технічної), фахової передвищої (структурного підрозділу закладу вищої освіти, іншої юридичної особи, основним видом діяльності якого є освітня діяльність у сфері фахової передвищої освіти), післядипломної (підвищення кваліфікації) освіти (у тому числі спеціалізованої освіти) усіх типів незалежно від підпорядкування віднесена до педагогічних та науково-педагогічних працівників.
83. Змістом пункту 91 Інструкції 102 передбачено, що керівні працівники закладів освіти, керівники фізичного виховання центрів допризовної підготовки можуть вести викладацьку роботу чи заняття з гуртками в цьому закладі, але не більше 9 годин та тиждень (360 годин на рік), якщо вони по основній посаді отримують повний посадовий оклад (ставку). Керівні працівники дитячих дошкільних закладів можуть виконувати роботу вихователів у цій же установі 
в обсязі не більше 18 годин на тиждень.
У сільській місцевості директори і їх заступники при відсутності вчителів або викладачів з відповідних предметів можуть вести викладацьку роботу в обсязі не більше 12 годин на тиждень (480 годин на рік) з дозволу відповідного органу управління освіти.
84. Вищезазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора, мала право здійснювати викладацьку діяльність у закладі освіти.
85. Водночас, надаючи оцінку наявності або відсутності суміщення 
ОСОБА_1 професій (посад) директора та вчителя, колегія суддів вважає за необхідне вказати на наступне.
86. Робота за сумісництвом регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» (далі - Постанова № 245) та Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43 (далі - Положення № 43).
87. Вказані нормативно-правові акти регулюють питання роботи на умовах сумісництва в установах, організаціях, що фінансуються з бюджетів усіх рівнів, отже, їх дія поширюється на комунальні заклади, утворені органом місцевого самоврядування, та комунальні установи, організації, що фінансуються 
з бюджету (постанова Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 382/561/19 (провадження № 61-7114св22)).
88. Відповідно до пункту 1 Положення 43 Сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом.
Для роботи за сумісництвом згоди власника або уповноваженого 
ним органу за місцем основної роботи не потрібно.
Не є сумісництвом робота, яка визначена Переліком робіт, що додається до цього Положення. 
89. Відповідно до пунктів 3 та 8 вищезгаданого Переліку, закріпленого Положенням 43, усі працівники, крім основної роботи та роботи за сумісництвом, мають право виконувати такі роботи, які відповідно до чинного законодавства не є сумісництвом:
Педагогічна робота з погодинною оплатою праці в обсязі не більш як 240 годин на рік.
Робота без зайняття штатної посади на тому самому підприємстві, в установі, організації, виконання учителями середніх загальноосвітніх та викладачами професійних навчально-освітніх, а також вищих навчальних закладів обов`язків 
по завідуванню кабінетами, лабораторіями і відділеннями, педагогічна робота керівних та інших працівників учбових закладів, керівництво предметними та цикловими комісіями, керівництво виробничим навчанням та практикою учнів 
і студентів, чергування медичних працівників понад місячну норму робочого часу і т. інш.
Робота учителів і викладачів середніх загальноосвітніх, професійних та інших навчально-виховних закладів, а також вищих навчальних закладів, прирівнених до них по оплаті праці працівників, концертмейстерів і акомпаніаторів навчальних закладів по підготовці працівників мистецтв та музичних відділень (факультетів) інших вищих навчальних закладів, у тому самому навчальному закладі понад установлену норму учбового навантаження, педагогічна робота та керівництво гуртками в тому самому навчальному закладі, дошкільному виховному, позашкільному навчально-виховному закладі. 
90. Пунктом 4 Постанови № 245, установлено, що окрім працівників, яким законодавчими актами заборонено працювати за сумісництвом, не мають права працювати за сумісництвом також керівники державних підприємств, установ і організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (цехів, відділів, лабораторій тощо) та їхні заступники (за винятком наукової, викладацької, медичної і творчої діяльності).
91. Водночас, пунктом 91 Інструкції № 102 передбачено, зокрема, що Керівні працівники закладів освіти, керівники фізичного виховання центрів допризовної підготовки можуть вести викладацьку роботу чи заняття з гуртками в цьому закладі, але не більше 9 годин та тиждень (360 годин на рік), якщо вони по основній посаді отримують повний посадовий оклад (ставку). Керівні працівники дитячих дошкільних закладів можуть виконувати роботу вихователів у цій же установі в обсязі не більше 18 годин на тиждень.
У сільській місцевості директори і їх заступники при відсутності вчителів або викладачів з відповідних предметів можуть вести викладацьку роботу в обсязі не більше 12 годин на тиждень (480 годин на рік) з дозволу відповідного органу управління освіти.
Директори, їх заступники по навчальній роботі в дитячих музичних, художніх школах, школах мистецтв, школах загальної музичної освіти можуть вести викладацьку роботу в середньому не більше 12 годин на тиждень, якщо вони по основній роботі отримують повний посадовий оклад.
92. З урахуванням вищезазначеного колегія суддів погоджується 
з висновками судів попередніх інстанцій, що позивачка як директор навчального закладу вела в ньому викладацьку роботу, підвищувала свій фаховий рівень і отримувала за таку роботу відповідну заробітну плату на умовах, установлених для педагогічних працівників, а саме за тарифікацією, проте трудові відносини між позивачкою та відповідачем існували виключно на підставі контракту, відповідно до якого позивачка обіймала посаду директора навчального закладу, а не вчителя.
93. Таким чином, після закінчення строку контракту та звільнення позивачки з посади директора навчального закладу її трудові відносини з відповідачем припинилися. Будь-які правові підстави для продовження трудових відносин із позивачкою як з учителем у закладі освіти були відсутні, оскільки вона не перебувала на посаді вчителя, а вела викладацьку роботу, як особа, яка займала посаду директора, що не є тотожними поняттями.
94. При цьому колегія суддів погоджується з висновками судів щодо того, що Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Великоновосілківської селищної ради уклало контракт із позивачкою в межах своєї компетенції, 
а повноваження щодо укладення трудових договорів (прийняття на роботу та звільнення) з працівниками закладу, у тому числі й з учителями, належать директору закладу освіти, у цьому конкретному випадку - Старомайорського ЗЗСО. Відтак, оскільки навчальний заклад не є стороною контракту, укладеного з позивачкою, він не має правових підстав для продовження трудових відносин, що виникли в межах цього контракту.
95. Більше того, оскільки наказом від 29 червня 2021 року, на ОСОБА_2 було покладено обов`язки керівника закладу виключно у частині підготовки закладу до нового навчального року, остання не мала правових підстав та повноважень для прийняття наказів № 77-к від 15 червня 2021 року, № 85, 
№ 85-1 від 16 серпня 2021 року, про що обґрунтовано зауважено судами попередніх інстанцій, внаслідок чого трудові відносини між  ОСОБА_1 та Старомайорським ЗЗСО не виникли.
96. Таким чином, встановивши як фактичне закінчення строку дії контракту, укладеного із позивачкою як із директором навчального закладу, так 
і відсутність повноважень у ОСОБА_2 повноважень на укладення із позивачкою як вчителькою навчального закладу трудового договору, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
97. Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявниця у касаційній скарзі.
98. Більше того, оскільки наведені в касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, на переконання Верховного Суду відсутні підстави повторно відповідати на ті самі аргументи заявниці. 
99. При цьому суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення 
від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення 
від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
100. Підсумовуючи, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло 
б призвести до неправильного вирішення справи та у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
101. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
102. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
103. Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
104. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області 
від 02 грудня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 18 березня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді: Н. Ю. Сакара
О. М. Осіян
О. В. Ступак