Справа №333/5195/25
Пр. № 2/333/280/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2026 року    м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
судді Наумової І.Й.,
за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,
розглянувши в судовому засіданні, в залі суду, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави російської федерації в особі її посольства в Україні, про відшкодування моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовує наступним.
Позивач до 24.02.2022 року перебував за кордоном, після оголошення воєнного стану в Україні повернувся і вступив до лав Збройних сил України для захисту держави, де на службі перебуває і зараз. Позивач протягом свого життя проживав та був зареєстрований у м. Мелітополі, однак через окупацію, не має можливості повернутись з об`єктивних причин, тому змушений був отримати довідку переселенця та зареєструватись за фактичним місцем проживання у м. Запоріжжя, Комунарський район.
Окремо необхідно звернути увагу, що внаслідок збройної агресії російською федерацією відносно України, та окупації м. Мелітополь, у зв`язку з загрозою для свого життя бабуся Позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була вимушена терміново покинути м. Мелітополь та поїхати за кордон до Литви та в подальшому до Польщі до своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (матері Позивача), де отримали тимчасовий прихисток на період збройної агресії (копії документів додаються).
Позивач є власником 2/3 частки квартири загальною площею 32 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та власником нежитлового приміщення загальною площею 6,9 кв.м. яке розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно зі звітом №18-250528-009 від ТОВ «Кабінет оцінки «Аврора» від 28.05.2025 р. ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 32,0 кв.м.) складає 714 215,00 грн. Виходячи з розміру частки (2/3) яка належить Позивачу, ринкова вартість його частини квартири становить 524 299,33 грн.
Згідно зі звітом №18-250528-008 від ТОВ «Кабінет оцінки «Аврора» дата оцінки
28.05.2025 року ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа 32,0 кв.м.) складає 72 243,00 грн. 
Загальна сума нерухомого майна згідно звітам по оцінкам та розміру частки квартири (2/3) складає: 596 533,33 грн.
Позивач з зрозумілих причин не має можливості повернутись в свій дім, тому був вимушений покинути все наявне рухоме та нерухоме майно, на теперішній час у позивача немає. доступу до вищевказаного нерухомого майна. Внаслідок збройної агресії Російської Федерації порушено цивільне право позивача, а саме: позбавлено можливості користуватися належним майном та вилучати корисні властивості належного майна для задоволення власних потреб, та рухомими майном, що знаходиться в ній, а також втратив можливість розпоряджатись ним, що завдає також моральної шкоди. Позивач все своє свідоме доросле життя, як і більшість, присвятив побудові достатніх умов для життєвого шляху. Він здобув освіту, пішов на роботу, почав набувати у власність майно, в тому числа нерухоме. Після отримання власного житла, він продовжував його вдосконалювати, проводити ремонти, закупляти техніку, меблі, забезпечуючи цим собі спокійне подальше життя.
Позивач зазнав моральних страждань у тому числі через втрату нормальних життєвих зав`язків та звичайного життя на своїй землі у своїй квартири. Всі ці моральні, психічні переживання мають свій вплив на стан самопочуття, сон та здоров`я загалом. Враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, істотних порушень його конституційних прав, умисного характеру дій Російської Федерації, а також почуття безпорадності та розчарування, які він відчуває понад три роки через неможливість проживати на рідній землі та користуватись належним йому майном, спілкуватись з близькими, позивач вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну йому моральну шкоду у сумі 35 000,00 Євро (1 682 887,50 грн. в гривневому еквіваленті): 5000,00 Євро за тривалість відчуття безпорадності, розчарування, безсилля, невідомості та позбавленості всього, що мав; 5000 Євро за постійне відчуття тривоги внаслідок відсутності забезпеченої старості, відчуття безпритульності, непотрібності; 5000,00 Євро за душевні страждання, які зазнав позивач внаслідок полишення власної домівки своїх родичів (мами та бабусі) та рятування життя ними втечею в нікуди; 5000,00 Євро за втрату ділової репутації, оскільки наладжував роками ділові зв`язки, планував відкривати свою власну справу, для чого купив нежитлове приміщення для розміщення торгівельної точки; 5000,00 Євро грн. за порушення звичного ритму життя / середовища спілкування, дружніх та сімейних зв`язків; 5000,00 Євро; за душевні страхи, позбавлення впевненості в майбутньому; 5000,00 Євро за переживання за збереження власного життя та життя сім`ї, так як відповідачем порушено невід`ємне право на життя.
На підставі вищевикладеного позивач просить суд:
- стягнути  з  держави  російської  федерації  в  особі посольства  російської федерації в Україні на користь ОСОБА_1 ,  (РНОКПП НОМЕР_1 )  матеріальну  шкоду у розмірі 596 533,33 грн.
- стягнути  з  держави  російської  федерації  в  особі посольства  російської федерації в Україні  на  користь   ОСОБА_1 ,  (РНОКПП НОМЕР_1 )  моральну  шкоду у розмірі  35  000  євро,  що  на  день  подання  позову (11.06.2025 р.)  за  офіційним  курсом  Національного  банку  України становить 1 682 887,50 грн.
Судові витрати покласти на відповідача

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2025 р. відкрито провадження у справі та призначений її розгляд в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті спору.
Протокольною ухвалою суду від 28.08.2025 р. закрито підготовче провадження та призначений розгляд справи по суті.
Позивач та його представник в судові засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи обізнані, від останнього надійшла заява з проханням розглянути справу за їх відсутності, на задоволенні позову наполягають та не заперечують проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті суду. Відповідач відзив на позовну заяву чи заяви з процесуальних питань до суду не подавав.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи..
Суд, враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 280, 281 ЦПК України, 13.01.2026 р. постановив ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, про заочний розгляд даної справи, а саме: у відсутність відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. .
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач є громадянином України, що підтверджується копією його паспорту громадянина України. Постійне місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.08.1993 р. "Мелітопольжитлосервіс", інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру речових прав, позивач є власником 2/3 частини вищевказаної квартири. Згідно зі звітом №18-250528-009, складеного ТОВ  «Кабінет  оцінки  «Аврора» 28.05.2025 року, ринкова вартість  даної квартири (загальна  площа  32,0 кв.м.) складає 714 215,00 грн. Виходячи  з  розміру частки  (2/3)  яка належить  Позивачу,  ринкова  вартість  його частини квартири становить 524 299,33 грн.
Також позивач є власником нежитлового приміщення, загальною площею 6,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно  зі  звітом  №18-250528-008  складеного ТОВ «Кабінет оцінки «Аврора» 28.05.2025  року,  ринкова  вартість нежитлового приміщення за  адресою:         АДРЕСА_2 , складає 72 234,00 грн.
Відповідно до копії закордонного паспорту позивача, останній з 2021 р. перебував за кордоном та 25.02.2025 р. в`їхав в Україну 
Відповідно до копії посвідчення, виданого 12.08.2023 р. позивач є учасником бойових дій.
З 09.10.2024 р. позивач взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується відповідною довідкою.
Надані позивачем два документи іноземною мовою без засвіченого перекладу українською, суд визнає не належним доказом у справі.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України,Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022в України було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 р. строком на 30 діб. Зазначений період дії воєнного стану неодноразово продовжувався та станом на сьогодні його продовжено
Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 22.12.2022 р.№ 309, територія на якій знаходиться нерухоме майно, належне позивачу, в якому зареєстроване постійне місце проживання позивача, а саме: м. Мелітополь Мелітопольської міської територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області з 24.02.2022 р. і до сьогодні віднесена до територій України, тимчасово окупованих російською федерацією.
Внаслідок окупації рф зазначеної території та як наслідок вимушеного переселення позивача з м. Мелітополь Запорізької області до м. Запоріжжя Запорізької області, бойових дій в Запорізькій області, які тривають до цього часу, позивач позбавлений права користуватися своїм вищевказаним нерухомим майном, яке можна вважати втраченим, з огляду на загально відомі факти про заходи націоналізації рф майна громадян на тимчасово окупованій рф території України.
Російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод фізичних та юридичних осіб, зокрема, прав позивача. Внаслідок військової агресії російської федерації позивачу була завдана шкода, що полягає у порушенні його права власності на вказане вище нерухоме майно та протиправному обмеженні у реалізації його правомочностей власника внаслідок окупації та захоплення територій зі сторони рф.
Відповідно до статті 36 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 56/83 від 12.12.2001 р. «Відповідальність держав за міжнародно-протиправні діяння», держава, відповідальна за міжнародно-протиправне діяння, зобов`язане компенсувати збитки, завдані таким діянням. При цьому компенсація охоплює будь-які збитки, що обраховуються у фінансовому вираженні, в тому числі упущену вигоду, наскільки вона встановлена.
Крім того, в Основних принципах та керівних положеннях, що стосуються права на правовий захист та відшкодування збитків для жертв грубих порушень міжнародних норм у сфері прав людини та серйозних порушень міжнародного гуманітарного права № 2005/30 від 25.07.2005 р., Економічною і соціальною радою ООН унормовано право жертв грубих порушень міжнародних норм у сфері прав людини та серйозних порушень міжнародного гуманітарного права на засоби правового захисту, зокрема право на ефективний доступ до правосуддя, реальне та швидке відшкодування завданих збитків, доступ до механізмів відшкодування збитків (п. 11). При цьому, відповідно до п. 20 вказаних Основних принципів, компенсацію необхідно надавати за будь-які збитки, включаючи матеріальну шкоду та упущену вигоду, у тому числі втрату можливості заробітку.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12.05.2022 у справі № 635/6172/17 (п. 50) дійшла висновку, що російська федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на рф як на державу, що здійснює окупацію (частини п`ята та дев`ята статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).
У частині 1статті 317 ЦК України правомочності власника розкриваються за допомогою цивілістичної тріади правомочностей: володіння, користування та розпорядження.
Під правомочністю володіння розуміється заснована на законі (тобто юридично забезпечена) можливість мати у себе дане майно, утримувати його в своєму господарстві, фактично володіти ним.
Правомочність користування являє собою засновану на законі можливість експлуатації, господарського чи іншого використання майна шляхом вилучення з нього корисних властивостей, його споживання. Воно тісно пов`язане з правомочністю володіння, бо в більшості випадків можна користуватися майном, тільки фактично володіючи ним.
Правомочність розпорядження означає аналогічну можливість визначення юридичної долі майна шляхом зміни його приналежності, стану або призначення.
У своїй сукупності названі правомочності вичерпують всі надані власнику можливості. Власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Засада недоторканності права власності передбачена статтею 41 Конституції України, згідно з якою право приватної власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Непорушність цього права означає передусім невтручання будь-кого у здійснення власником своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження майном, заборону будь-яких порушень прав власника щодо його майна всупереч інтересам власника та його волі.
Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Натомість рф своїми діями порушила право власності позивача на вказане вище нерухоме майно, яке розташовані в зоні тимчасової окупації території України, оскільки у позивача немає доступу до свого майна, що позбавляє його можливості володіння та користування квартирою та нежитловим приміщенням та фактично призводить до неможливості ними розпорядитися, оскільки відсутня можливість передачі майна в натурі та безпосередньо за місцем його знаходження.
У справі «Лоізіду проти Туреччини» Європейським судом з прав людини прийнято рішення про необхідність компенсації Турецькою Республікою моральної і матеріальної шкоди заявниці, яка була змушена залишити місце свою проживання внаслідок окупації Туреччиною північної частини території Кіпру.
У пункті 63 мотивувальної частини рішення від 18.12.1996 р. ЄЄПЛ зазначив, що оскільки заявниці починаючи з 1974 р. було відмовлено у праві доступу до майна, вона фактично повністю втратила над ним контроль, рівно як і можливість користуватись ним. Ця відмова, що триває, повинна розглядатися як втручання у права, передбачені ст. 1 Протоколу № 1. Таке втручання з урахуванням виключних обставин цієї справи, на які посилаються пані Лоізіду на Уряд Кіпру, не може розглядатися як позбавлення власності або контролю за її використанням у рамках першого і другою пунктів ст. 1 Протоколу 1. Водночас воно, поза будь-яким сумнівом, підпадає під дію норми, що міститься у першому реченні цієї статті, зокрема, становить порушення права на безперешкодне користування своїм майном. У цьому зв`язку Суд вважає, що фактична неможливість здійснення цього права є таким же порушенням Конвенції, як і перешкоди юридичного характеру.
Визначаючи розмір компенсації завданої пані Лоізіду матеріальної шкоди, Європейський суд з прав людини зазначив, що заявниця продовжує залишатися законним власником дев`яти ділянок землі і однієї квартири, і що висновок Суду про порушення ст. 1 Протоколу № 1 ґрунтувався на тому факті, що внаслідок відмови у праві доступу до її землі починаючи з 1974 р.. заявниця фактично повністю втратила контроль над своїм майном, рівно як і можливість користуватись ним. Отже, Суд дійшов висновку, що вона має право на компенсацію збитків, безпосередньо пов`язаних з цим порушенням її прав.
Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 1166 ЦК України,майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
Суд зазначає, що при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України, доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 210/4458/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі 287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 серпня 2017 року у справі № 761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії російської федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.
Враховуючи, що внаслідок дій відповідача, які полягали в збройній агресії проти України та тимчасовій окупації Мелітопольського району Запорізької області, в якому знаходиться майно та постійне місце проживання позивача, останньому була спричинена майнова шкода, яка складається з втраченого фактично позивачем вказаного вище нерухомого майна, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 596 533,33 грн. законними та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд враховує наступне.
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Результат аналізу статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».
Тобто можливість відшкодування компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом).
Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.
При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21) та інші).
27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія рф проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.
Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку, що внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, розв`язання і ведення агресивної війни, позивач вимушений був виїхати з постійного місця проживання у м. Мелітополі, яке було окуповане російською федерацією, до іншого регіону України, внаслідок чого він втратив можливість розпоряджатися та користувався належною квартирою та нежитловим приміщенням. Він отримав статус внутрішньо переміщеної особи, у зв`язку з чим зазнав моральних переживань, душевних страждань, які виразилися у втраті душевного спокою, постійному відчутті невпевненості і незахищеності, порушенні нормальних життєвих зв`язків, необхідності докладання додаткових зусиль для організації його життя й безпеки. Посилання позивача на втрату можливості бачитися з рідними, які відповідно до позову виїхали за межі України, належними доказами щодо наявності родинного зв`язку та виїзду зазначених в позові осіб за межі України, належними доказами не підтверджено.
Враховуючи встановлені у цій справі обставини, зокрема, триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивача, характер вимушених змін у його житті, пов`язаних з переселенням з місця постійного проживання та втратою належного нерухомого майна, глибину фізичних та душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, виходячи із засад співмірності, розумності та справедливості суд вважає, що необхідною й достатньою сатисфакцією для позивача є визначення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає компенсації за рахунок російської федерації, у сумі 1 000 000 гривень.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати на судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (70,04 грн.) у розмірі 
Керуючись ст. ст. 12, 13, 95, 141, 263-265,280-282, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до держави російської федерації в особі її посольства в Україні, про відшкодування моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з держави російської федерації в особі посольства російської федерації в Україні на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду у розмірі 596 533,33 (п`ятсот дев`яносто шість тисяч п`ятсот тридцять три гривень 33 коп.)
Стягнути з держави російської федерації в особі посольства російської федерації в Україні на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 19 791,63 євро, що на день розгляду справи 13.01.2026 р.) за офіційним курсом Національного банку України становить 1 000 000,00 гривень (один мільйон гривень 00 коп.) 
В іншій частині, заявлені вимоги, - залишити без задоволення.
Стягнути з держави російської федерації в особі посольства російської федерації в Україні в дохід державного бюджету України судовий збір у розмірі 10 604,06 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду позивачем подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя    І.Й.Наумова