Справа № 131/2096/25 
Провадження № 1-кп/131/127/2025 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2026  м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області
у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, № 12025020250000183 від 04.11.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,
учасники: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Стрілець другого мотопіхотного відділення другого мотопіхотного взводу третьої мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.05.2025 № 126 вибув з району виконання завдань у щорічну основну відпустку до АДРЕСА_2 на 15 діб та додатково 2 доби на дорогу з 07.05.2025 по 23.05.2025, діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, без поважних причин, вирішив обов`язки військової служби не виконувати та по завершенню відпустки яка завершилась 24.05.2025 солдат ОСОБА_3 не маючи на те поважних причин, у визначений термін до 24.05.2025 з відпустки до місця служби, а саме військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась у АДРЕСА_3 не з`явився та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 07.11.2025, коли був затриманий правоохоронними органами у АДРЕСА_4 , у зв`язку з чим, кримінально-протиправну діяльність останнього припинено. За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами вказаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про вчинене нез`явлення вчасно на службу не повідомляв та проводив час на власний розсуд.
Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, що учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих його даних, заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні при зазначених вище обставинах визнав повністю, до свого вчинку ставиться негативно, не оспорює встановлені в результаті досудового розслідування обставини. При цьому надав суду показання про те, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді солдата. Зі Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарним статутом ЗСУ ознайомлений. Останнім місцем його служби було селище у Чернігівській області. У травні 2025 року йому було надано щорічну основну відпустку, яку він проводив за місцем свого проживання. Обвинувачений підтвердив, що достеменно знав про обов`язок з`явитися після завершення відпустки до ТЦК та СП у АДРЕСА_1 для відповідної відмітки та наступного дня виїхати до військової частини, проте свідомо цього не зробив. Свій обов`язок щодо повернення до служби він повністю усвідомлював. Також ОСОБА_3 зазначив, що після завершення терміну відпустки йому телефонував командир військової частини, якому він відповів, що до місця служби не повернеться. Причиною свого нез`явлення назвав стан здоров`я, хоча визнав, що до медичних установ за допомогою не звертався та не лікувався. Щодо подальшого проходження військової служби наразі остаточного рішення не прийняв.
Заслухавши показання обвинуваченого, який визнав себе винуватим та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позицій.
З урахуванням наведеного, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, знайшла своє підтвердження і доведена повністю поза розумним сумнівом, та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України – нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При обранні покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує: суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином; наявність обставин, що пом`якшують вину обвинуваченого; дані про особу обвинуваченого, який за місцем проходження служби характеризується позитивно; за медичною допомогою не звертався та стаціонарно не лікувався; хоча раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на даний час вважається таким, що не має судимості; до лікаря-психіатра за допомогою не звертався; компрометуючі матеріали за місцем проживання щодо нього не надходили. 
За таких обставин, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої вказаної статті.
В строк відбуття покарання на підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення в цьому кримінальному провадженні з 07.11.2025 (дня його затримання) по день набрання цим вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 продовжити до вступу вироку в законну силу.
Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.
Збитки (завдана шкода) по кримінальному провадженню відсутні.
Цивільний позов не заявлявся. 
Керуючись ст. ст. 50, 65-67, ч. 5 ст. 407 КК України, ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд, –

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня набрання цим вироком законної сили.
В строк відбуття покарання на підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення в цьому кримінальному провадженні з 07.11.2025 (дня його затримання) по день набрання цим вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 продовжити до вступу вироку в законну силу.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Іллінецький районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно вручити сторонам.

Суддя: