Справа № 589/5298/24 
Провадження № 2/589/651/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 грудня 2025 року 
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі: головуючого судді Курбанової А.Р., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
ВСТАНОВИВ:

14.11.2024р. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 31.01.2008 року в розмірі 35867 грн. 85 коп., з яких: 31222 грн 09 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 4645 грн 76 коп. – заборгованість за простроченими процентами, що виникла у результаті невиконання договірних зобов`язань відповідачем.
Ухвалою суду від 15 січня 2025 року відкрито провадження у даній справі та постановлено здійснити її розгляд в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, також в цій ухвалі роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.
Вказана ухвала двічі надсилалася відповідачу рекомендованим поштовим відправленням за адресою, за якою остання зареєстрована, поштові відправлення повернуті востаннє з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», яка проставлена 05.04.2025 року, що відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України слід вважати днем вручення цього судового рішення.
Станом на 23.12.2025 року відзив на позов від відповідача до суду не надійшов.
Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходили.
За відсутності таких клопотань, суд, у відповідності до ч. 13 ст. 7, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу за наявними у ній матеріалами.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 31.01.2008 року, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 1500 грн на картковий рахунок № НОМЕР_1 зі сплатою відсотків в розмірі 22,8 % з розрахунку 360 днів у році, з комісією на кредитне обслуговування – 1% від суми заборгованості, зі строком дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки, щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості /а.с. 31/. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_2 , строк дії якої - 12/11, тип – Універсальна. Підписавши вказану заяву, відповідач погодився з тим, що ця анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Також своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомилась з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
31.01.2008 року відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердила, що з фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що зазначеній довідці, і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Слід зауважити, що банк, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості, у тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та Правил, які розміщені на сайті (https://privatbank.ua/terms), як невід`ємну частину спірного договору.
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
У зв`язку з неодноразовою зміною Умов та Правил, що розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» (www.privatbank.ua), кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Правова позиція КЦС ВС у постанові № 336/6542/21 від 13.01.2025 року
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.
Отже, надані позивачем умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та узгоджується з правовою позицією КЦС ВС у постанові № 336/6542/21 від 13.01.2025 року.
Тобто такий доказ суд не бере до уваги, оскільки він не містить підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 31.01.2008 року шляхом підписання анкети-заяви.
Позивачем в позові зазначено, що після спливу строку дії першої картки відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримані наступі картки: кредитна картка номер - НОМЕР_3 , строк дії - 11/15, тип - Універсальна; кредитна картка номер - НОМЕР_4 , строк дії – 11/17, тип – Універсальна; кредитна картка номер - НОМЕР_5 , строк дії – 04/18, тип – Універсальна GOLD; кредитна картка номер - НОМЕР_6 , строк дії - 07/21, тип Універсальна GOLD, але на підтвердження даного факту доказів позивачем не надано.
Крім того, з доводів позову, у процесі користування рахунком 30.07.2021 року відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та Паспорт споживчого кредиту. 20.10.2023 року ОСОБА_1 також підписано Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та додаткову угоду № SAMDNS0000017877724_01 кредитного договору від 20.10.2023 року. Зазначені документи містять інформацію щодо умов кредитування для різних кредитних карток, а тому неможливо встановити їх відношення до договору від 31.01.2008 року, за яким просить стягнути заборгованість позивач. Тому суд не може розцінювати дані угоди як додаткові угоди до спірного правочину, та які по суті є самостійними договорами між сторонами.
Отже, як установлено судом вище зміст укладеного сторонами договору викладено в анкеті-заяві та довідці про умови кредитування, які підписані відповідачем 31.01.2008 року. 
Із наданої виписки вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами по наданій їй кредитній картці за № НОМЕР_2 до 24.12.2011 року, а також частково сплачувала заборгованість за договором /а.с.76-91/.
Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 07.02.2008 року по 24.09.2024 року, за розрахунками позивача заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором (без номеру) від 31.01.2008 року становить 35867 грн. 85 коп., з яких: 31222 грн 09 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 4645 грн 76 коп. – заборгованість за простроченими відсотками /а.с. 11-30/.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
За загальним правилом одностороння зміна умов зобов`язання не допускається, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525, частина 1 статті 651 ЦК України).
За умовами укладеного договору між сторонами, строк кредитування закінчився після закінчення строку дії картки, виданої відповідачу, тобто після 31 грудня 2011 року. Доказів продовження дії картки, строку дії договору матеріали справи не містять.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданої позивачем, відповідачем ОСОБА_1 після встановленого строку внесено в рахунок повернення кредиту коштів більше, ніж нею отримано та підлягало сплаті відповідно до умов договору (без номеру) від 31.01.2008 року.
Відповідно, підстави для стягнення із відповідача заборгованості за тілом кредиту та простроченими відсотками відсутні, оскільки фактично отримані позичальником кошти на умовах кредитного договору (без номеру) від 31.01.2008 року банку повернуті.
На підставі ч.ч. 1, 5 і 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитом, оскільки такі вимоги безпідставні та необґрунтовані позивачем.
Оскільки у позові відмовлено, суд покладає судові витрати, понесенні позивачем на останнього.
Керуючись ст. ст. 11, 207, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 629, 633, 634, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд,-  

ВИРІШИВ:
У позові відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області        А.Р.Курбанова