Номер провадження: 22-ц/813/2818/26 
Справа № 511/3245/25
Головуючий у першій інстанції Бобровська І. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
з участю секретаря Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Продун Віталій Вікторович на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2025 року, постановленого під головуванням судді Бобровської І.В., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Роздільнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту смерті особи, -
в с т а н о в и в:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, заінтересовані особи: Роздільнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту смерті особи, в якій просила встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , гранатометника 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, військовослужбовця Збройних Сил України, який загинув поблизу міста Вовчанськ Харківської області, після ворожого стрілецького обстрілу ПВ «Поліція» під час виконання бойового (спеціального) завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), у період здійснення зазначених заходів, тобто смерть пов`язана із захистом Батьківщини.
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначала, що 11 березня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_3 було мобілізовано ОСОБА_2 , який надалі проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 на посаді гранатометника 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти.
У грудні 2024 року ОСОБА_2 брав безпосередню участь у бойових діях на лінії зіткнення з противником, перебуваючи на позиційному взводному опорному пункті «Поліція», розташованому поблизу міста Вовчанськ Чугуївського району Харківської області.
10 грудня 2024 року, внаслідок ворожого стрілецького обстрілу зазначеного опорного пункту, ОСОБА_2 зник безвісти за обставин, що безпосередньо загрожували його життю та могли призвести до смерті.
На думку заявника, враховуючи матеріали справи, а також тривалість зникнення безвісти та відсутність інформації про його місцезнаходження, виявлення тіла, є обґрунтовані підстави для встановлення факту його смерті.
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2025 року у задоволенні заяви  ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Продун В.В. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити заяву в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволені заяви, оскільки не взяв до уваги, що  ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання загинув у бою ІНФОРМАЦІЯ_4 і якщо немає підстав вважати, що він живий – мають бути підстави визнати його загиблим, аби родина отримала законне право на одноразову грошову допомогу, яку гарантує держава.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
В судове засідання, призначене на 27 січня 2026 року представники Роздільнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області, ІНФОРМАЦІЯ_5 , військової частини НОМЕР_1 не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 97, 98зв.б., 99, 99зв.б.).
До суду від Роздільнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відділу (а.с. 100-103).
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, явка яких не визнавалась судом обов`язковою.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання та які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника адвоката Продун В.В., перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 20 червня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2022 року, справа № 521/8341/22 був розірваний.
У період шлюбу у сторін народилося двоє дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
ОСОБА_2  проходив військову службу у складі в/ч НОМЕР_1 та 10 грудня 2024 року, внаслідок ворожого стрілецького обстрілу ПВ «Поліція», розташованого поблизу міста Вовчанськ Чугуївського району Харківської області, зник безвісти під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини, недоторканності та територіальної цілісності України.
Пошукові заходи позитивних результатів не дали та наразі він є особою, яка зникла безвісти, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.
Відповідно до акту службового розслідування, відомостей про потрапляння в полон або загибель ОСОБА_2 не надходило (пункт 3.4.).
З пояснень військовослужбовців вбачається, що після закінчення ворожого обстрілу була проведена перевірка особового складу, який знаходився на позиції військової частини НОМЕР_1 ПВ «Поліція» у місті Вовчанськ Чугуївського району Харківської області, у ході якої було виявлено, що зник безвісти за особливих обставин під час ведення бойових дій у період воєнного стану військовослужбовець ОСОБА_2 , пошукові заходи до позитивних результатів не призвели.
24 січня 2025 року за заявою  ОСОБА_1 були внесені відомості до ЄРДР за вказаним фактом, що підтверджується витягом з ЄРДР № 12025162390000062 від 24 січня 2025 року, правова кваліфікація – частина 1 статті 115 КК України.
Згідно листа начальника Роздільнянського відділу ДРАЦС у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тетяни Дідух від 27 вересня 2025 року, неможливо здійснити державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 на підставі сповіщення, одночасно звернувши увагу на можливу державну реєстрацію смерті на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.
Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи, суд першої інстанції виходив із того, що обґрунтування заяви базуються лише на припущеннях смерті ОСОБА_2 , без надання беззаперечних доказів його смерті, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з наступних підстав.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини 1 статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
З 24 лютого 2022 року на території України запроваджено та діє воєнний стан через збройну агресію Російської Федерації проти України.
Як встановлено з фактичних обставин справи, 10 грудня 2024 року, внаслідок ворожого стрілецького обстрілу ПВ «Поліція», розташованого поблизу міста Вовчанськ Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_2 зник безвісти під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини, недоторканності та територіальної цілісності України, пошукові заходи позитивних результатів не дали, відомостей про потрапляння його в полон або загибель наразі відсутні.
Разом з цим, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02.04.2025 у справі №465/3147/22 було розмежовано конструкції встановлення факту смерті особи та оголошення фізичної особи померлою.
Особливістю справ про оголошення фізичної особи померлою є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Натомість відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Тобто за наявності беззаперечних доказів про смерть особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, правильним буде звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи.
Тобто, основним критерієм, який розмежовує встановлення факту смерті особи та оголошення фізичної особи померлою є доведеність обставин смерті.
Оголошення особи померлою засноване на презумпції її можливої смерті і відсутності яких-небудь доказів щодо цього, а встановлення факту смерті – на беззаперечних доказах її смерті (письмові докази; речові докази, у тому числі звуко - і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини; заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю). За наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України).
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до суду не були надані беззаперечні докази смерті ОСОБА_2 , а обґрунтування заяви базуються лише на припущеннях його смерті.
Одночасно, суд звернув увагу, що у даному випадку, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України).
На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені заяви ОСОБА_1 .
Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
При цьому, суд першої інстанції при застосуванні норм права до вказаних правовідносин вірно врахував висновки щодо застосування норм матеріального права, викладених у постановах Верховного Суду.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Продун В.В. про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволені заяви, оскільки не взяв до уваги, що  ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання загинув у бою ІНФОРМАЦІЯ_4 і якщо немає підстав вважати, що він живий – мають бути підстави визнати його загиблим, аби родина отримала законне право на одноразову грошову допомогу, яку гарантує держава, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які достовірно свідчать про смерть ОСОБА_2 в певний час і за певних обставин матеріали справи не містять, а за наявними у справі письмовими доказами суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для встановлення факту смерті ОСОБА_2 .
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.
Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правова оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Продун Віталій Вікторович – залишити без задоволення.
Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2025 року– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 29 січня 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Р.Д. Громік

______________________________________ С.М. Сегеда