ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/19920/25
категорія 113080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Липи В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягають у взятті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на військовий облік та у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є військовозобов`язаним;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (поданої його представником адвокатом Щербою Катериною Євгеніївною) від 04.04.2025 року про внесення в реєстр запису про виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 , виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 є військовозобов`язаним.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що виключений з військового обліку 04.04.2004 року відповідно до статті 37 пункту 6 частини 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункту 5 наказу МО України № 342-2006 в зв`язку з досягненням граничного віку, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 10.02.2015 року та відміткою у військовому квитку НОМЕР_2 . Однак, відповідно до даних системи "Резерв+", ОСОБА_1 знову значиться як військовозобов`язаний, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 . 04.04.2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій, з посиланням на незаконність повторного взяття на військовий облік, просив внести в реєстр запис про виключення військовозобов`язаного, однак відповіді не отримав. Вважає протиправними такі дії відповідача щодо взяття ОСОБА_1 на військовий облік та у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про те, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, тому звернувся до суду. Зазначає, що "виключений з військового обліку" означає, що особа втрачає статус військовозобов`язаного та на неї не поширюються обов`язки з військового обліку.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
До суду від відповідача надійшов відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що відповідно до паперової облікової картки до військового квитка позивача, яка знаходиться в розпорядженні відповідача та інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, позивач перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_6 з 24.11.1995р. Стверджує, що в паперовій обліковій картці до військового квитка, яка долучена відповідачем до відзиву на позовну заяву відсутня інформація зазначена в довідці від 10.02.2015 р.за вих.№15 виданою ІНФОРМАЦІЯ_7 , яку позивач долучив до позовної заяви. Зазначає, що позивач відповідно Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції станом на 2004 рік) станом на 04.01.2004 року не тільки не досягнув граничного віку перебування в запасі взагалі, а навіть не досягнув граничного віку перебування в запасі першого розряду, після якого повинен переведений був до запасу другого розряду. Також, п.6 абз.4 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції станом на 2004 рік), як зазначено в довідці долученої позивачем до позовної заяви, не визначались підстави для виключення з військового обліку, такого пункту з таким абзацом взагалі не існувало в редакції Закону 2004 року. Стверджує, що позивач у 2004 році не підлягав виключенню з військового обліку військовозобов`язаних у зв`язку з досягненням ним граничного віку перебування в запасі взагалі у зв`язку з тим, що такого не досягнув. Зазначає, що у відповідача відсутні правові підстави для виключення з військового обліку позивача у відповідності до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Більше того, з набранням чинності змінами до п.2 ч. 2 ст. 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" вважає, що позивач є таким, що підпадає під дію цього Закону і вважається військовозобов`язаним, як особа, яка підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних та повинна перебувати на військовому обліку військовозобов`язаних.
Представник позивача до суду подав відповідь на відзив, у якій не відступив від правової позиції, викладеної у позовній заяві.
Відповідно до положень статей 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Згідно із частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 , 1969 р.н., відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 10.02.2015 №ВОБССЗ/15 виключений з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_8 04.01.2004 року відповідно до ст. 37 п. 6 ч. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 5 наказу МО України № 342-2006 в зв`язку по досягненню граничного віку.
Військовий квиток ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 містить запис №34 про те, що 04.06.2014 позивач виключений з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі. 
У позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до даних системи "Резерв+", дізнався, що значиться як військовозобов`язаний, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , проте, починаючи з 04.01.2004 по теперішній не з`являвся до ТЦК для постановки на облік, згоди на постановку на облік не надавав.
04.04.2025 року позивач через адвоката Щербу К.Є. звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій, з посиланням на незаконність повторного взяття на військовий облік, просив внести в реєстр запис про виключення з військового обліку та внесення коректних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з приводу виключення ОСОБА_1 з військового обліку, проте відповіді не отримав.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до частин 1- 3 статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5 статті 1 Закону № 2232-XII).
Відповідно до частини 9 статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Згідно з частиною 10 статті 1 Закону № 2232-XII, зокрема, громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Положеннями частини 8 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено, що виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 2232-XII у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.
Частиною 2 статті 28 Закону № 2232-XII (в редакції, чинній станом на 04.01.2004) було встановлено, що солдати і матроси, сержанти і старшини, прапорщики і 
мічмани, які перебувають у запасі, поділяються на розряди за віком: а) у запасі першого розряду - до 35 років; б) у запасі другого розряду: солдати, матроси, сержанти і старшини - до 40 років; прапорщики і мічмани - до 50 років. 
При цьому, статтею 28 Закону № 2232-XII (в редакції, чинній станом на 04.01.2004) передбачено, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі взагалі. 
Водночас, за приписами п.б) частини 5 статті 37 Закону № 2232-XII (в редакції, чинній станом на 04.01.2004) виключенню з військового обліку у військових комісаріатах 
підлягають громадяни, які досягли граничного віку перебування в запасі. 
Аналогічні положення містить пункт 4 частини 6 статті 37 Закону № 2232-XII в редакції, чинній станом на 04.06.2014, тобто дату проставляння відповідної відмітки у військовому квитку позивача про виключення з військового обліку.
Разом з цим, положення Закону № 2232-XII в частині, що стосується граничного віку перебування військовозобов`язаних осіб в запасі, в подальшому зазнавало змін.
Так, Законами України від 27.03.2014 № 1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» та від 22.07.2014 № 1604-VII «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до статті 28 Закону № 2232-XII було внесено зміни, згідно з якими з 27.03.2014 граничний вік військовозобов`язаних, які перебувають в запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу другого розряду збільшено з 40 років до 50 років, а з 22.07.2014 та станом на теперішній час з 50 років до 60 років.
При цьому, положення відповідної частини статті 28 Закону № 2232-XII про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі, станом на теперішній час змін не зазнало.
Тобто, з набранням чинності змінами до наведеної частини статті 28 Закону № 2232-XII позивач є таким, що підпадає під дію цього Закону і вважається військовозобов`язаним, як особа, яка ще не досягла передбаченого цим Законом граничного віку перебування в запасі військовозобов`язаних другого розряду.
Таким чином, у зв`язку із продовженням граничного віку перебування в запасі позивач підлягає поновленню в запасі, оскільки позивач не досягнув 60-річного віку, тобто повинен згідно з чинним законодавством перебувати на військовому обліку військовозобов`язаних.
При прийнятті рішення у цій справі суд врахував також мету прийняття Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» від 27.03.2014 № 1169-VII та «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 22.07.2014 № 1604-VII, якими було змінено граничний вік перебування військовозобов`язаних в запасі.
Так, відповідно до пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення проведення мобілізації» № 1169-VII проект Закону України розроблено з метою унормування порядку проведення мобілізації, а прийняття законопроекту сприятиме вирішенню, серед іншого, такому завданню: надання можливості громадянам України від 40 до 55 років реалізувати конституційний обов`язок щодо захисту Батьківщини та її територіальної цілісності.
Також проект Закону України Про внесення змін до статті 28 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу № 1604-VII розроблено з метою забезпечення гарантованого переведення Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу. Прийняття зазначеного законопроекту сприятиме вирішенню таких завдань: збільшення кількості громадян, які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань; встановлення на законодавчому рівні вимог щодо розрядів запасу та граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі; забезпечення рівних можливостей різним категоріям громадян України щодо виконання військового обов`язку в запасі.
Також суд зазначає, що станом на 04.06.2014 (дата запису у військовому квитку про виключення з військового обліку у зв`язку з досягненням позивачем граничного віку) спору між сторонами стосовно наявності у позивача на той час права на виключення з військового обліку у зв`язку із досягненням граничного віку перебування в запасі, передбаченого частинами другою, четвертою статті 28 Закону № 2232-ХІІ (в редакції станом на час виключення позивача з військового обліку) не існувало. Натомість, спірні правовідносини щодо виключення його з військового обліку у зв`язку із досягненням граничного віку перебування в запасі виникли саме у квітні 2025 року. Отже, до цих правовідносин підлягають застосуванню норми закону, чинні станом на час виникнення спірних правовідносин між сторонами.
Щодо приписів частини першої статті 58 Конституції України, на необхідність застосування яких посилається представник позивача, суд зазначає таке.
Стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
У спірних правовідносинах юридичних фактом за вольовим критерієм є подія, настання якої не залежить від волі та свідомості людини, - недосягнення позивачем граничного віку перебування у запасі.
Вік особи як юридичний факт-стан є триваючою обставиною, що породжує для такої особи юридичні наслідки, а в спірних правовідносинах такими наслідками є застосування до позивача положень зазначених Законів № 1169-VII та №1604-VII.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Так, у зв`язку із внесенням змін до Закону № 2232-XII було підвищено граничний вік перебування військовозобов`язаних в запасі. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
Від часу опублікування (набрання чинності) змін до цього Закону № 2232-XII він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на усіх осіб, що не досягли граничного віку перебування в запасі.
Тому, доводи позивача в частині порушення принципів юридичної визначеності та дії законів у часі, суд вважає необґрунтованими.
Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних правових норм наведена Верховним Судом у постановах від 19.09.2018 у справі № 814/4386/15 та від 17.02.2020 у справі № 820/3113/17.
Суд зазначає, що згідно з довідкою №ВОБССЗ/15 від 10.02.2015 позивач виключений у 2004 році з військового обліку по досягненню граничного віку. Тобто, якщо врахувати відомості зазначені у даній довідці, то позивач був виключений з військового обліку до набрання чинності Законами № 1169-VII та № 1604-VII.
У квітні 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо внесення в реєстр запису про виключення відомостей про те, що він є військовозобов`язаним.
Суд враховує те, що на момент набрання чинності Законами № 1169-VII та № 1604-VII позивач не досяг віку 60 років, у зв`язку із чим норми зазначених Законів № 1169-VII та № 1604-VII є застосовними до позивача та спірних правовідносин.
Встановлені у справі обставини свідчать, що відповідно до приписів ст. 28 Закону №2232-XII, чинних станом на час виникнення спірних правовідносин, позивач не досяг граничного віку перебування в запасі та вважається військовозобов`язаним.
Тому, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача виключити з Єдиного державного Реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про те, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним.
Щодо позовних вимог в частині протиправної бездіяльності відповідача, що проявилася в не розгляді заяви позивача від 04.04.2025, то судом враховано таке.
Відповідно до статті 3 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Отже, у розглядуваному випадку звернення позивача, адресоване до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідає передбаченому статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» терміну «заява», оскільки адвокат Щерба К.Є. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до відповідача із вимогою про виключення з військового обліку та внесення коректних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з приводу виключення з військового обліку.
Статтею 15 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» унормовано, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Відповідно до статті 20 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.
Таким чином, у випадку, якщо відповідач вважав, що для вирішення питання, поставленого в заяві від 04.04.2025, необхідна особиста присутність ОСОБА_1 та надання додаткових документів, він мав надати заявнику письмову відповідь у порядку та строки, передбачені Законом України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян».
Відповіді на заяву відповідачем не надано, доказів зворотного матеріали справи не містять.
Відтак, відповідачем порушено вимоги Закону №393/96-ВР щодо обов`язковості розгляду звернення позивача та надання відповіді на звернення.
Отже, суд визнає протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви позивача від 04.04.2025.
За таких підстав, суд дійшов висновку, що належним та достатнім способом захисту буде зобов`язання відповідача розглянути по суті заяву позивача від 04.04.2025 та прийняти відповідне рішення за результатами її розгляду.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нерозгляду заяви адвоката Щерби К.Є. від 04.04.2025 про виключення ОСОБА_1 з військового обліку та внесення коректних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з приводу виключення з військового обліку.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути заяву адвоката Щерби К.Є. від 04.04.2025 відносно ОСОБА_1 та прийняти рішення про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, або надати мотивовану відмову у їх внесенні, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Липа

03.02.26