ПОСТАНОВА 
Іменем України

29 січня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 390/1018/24
провадження № 22-ц/4809/306/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Дуковського О. Л., Мурашка С. І.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради на рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2025 року у складі головуючого судді Бойко І. А.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позову, відзиву на позов та рішення суду першої інстанції.
30 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради, в якому просив стягнути із відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку від дня звільнення 28 лютого 2022 року по 24 червня 2023 року в сумі 343 146, 88 грн та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць.
В обґрунтування позову зазначено, що 22 лютого 2022 року рішенням тринадцятої сесії восьмого скликання Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №1499 «Про дострокове розірвання контракту та звільнення керівника Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради достроково розірвано контракт з ОСОБА_1 , посилаючись на п.п. 4 п. 7.3 Статуту КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги», пп. 3,4 п. 23 та пп. 2.3 п. 24 Контракту з керівником центру та ч. 8 ст. 36 Кодексу законів про працю України. 
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом до Аджамської сільської ради про визнання неправомірним та скасування рішення №1499 від 22 лютого 2022 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2023 року у справі № 390/310/22 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 28 лютого 2024 року рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2023 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким задоволено частково позов ОСОБА_1 . 
Визнано неправомірним та скасовано рішення № 1499 від 22 лютого 2022 року 13 сесії восьмого скликання Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області «Про дострокове розірвання контракту та звільнення керівника Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради ОСОБА_1 .
Визнано ОСОБА_1 звільненим з підстав, передбачених п.2 ч. 1 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії контракту з 24 червня 2023 року.
Стягнуто з Аджамської сільської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку суд вказав, що позов пред`явлено до неналежного відповідача до Аджамської сільської ради, а не до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги», яке є юридичною особою, самостійно здійснює оперативний, бухгалтерський облік, веде фінансову звітність. 
Позивач вважає, що спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що виник у зв`язку з його незаконним звільненням є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням роботодавцем законодавства про працю та про оплату праці.
Так, згідно довідки КНП «Центр ПМСД «Аджамської сільської ради» від 09 квітня 2024 року, середньоденна заробітна плата позивача за період з грудня 2021 року по січень 2022 року складає 997, 52 грн. ОСОБА_1 був позбавлений можливості виконувати роботу з 28 лютого 2922 року по 24 червня 2023 року, тобто 344 дні, а сума середнього заробітку за даний період вимушеного прогулу складає 343 146, 88 грн.

Представник відповідача адвокат Кулібаба М. І. подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо позовних вимог. Вказав, що у березні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку (справа №390/310/22). Розгляд справи №390/310/22 тривав понад рік через дії позивача, який подав позовну заяву з недоліками та усував їх, більше п`яти разів не з`являвся в судові засідання та просив відкладати розгляд справи, змінював позовні вимоги, пред`явив позов до неналежного позивача. У зв`язку з чим, на думку відповідача середній заробіток може бути стягнутий не більше ніж за один рік. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач неправильно розрахував заборгованість, оскільки при середньомісячній заробітній платі у 20449 грн за період з березня 2022 по лютий 2023 розмір заборгованості становить 245388 грн. Звернув увагу, що 01 липня 2022 року набули чинності зміни до ст. 233 КЗпПУ, якими скорочено строки звернення до суду про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу до місячного строку. Строк для звернення позивача із позовними вимогами про стягнення середнього заробітку закінчився 31 липня 2022 року, у зв`язку з чим представник відповідача заявив про пропуск строку позовної давності та просив суд застосувати наслідки пропуску такого строку (а.с.43-45).

Рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2025 року задоволено позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради на користь ОСОБА_1 343146, 88 грн.
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради на користь держави 3431,46 грн судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, ураховуючи обставини, встановлені постановою Кропивницького апеляційного суду від 28 лютого 2024 року, виснував, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради є відповідальним за нарахування та виплату заробітної плати під час перебування позивача на посаді, з якої його було незаконно звільнено.
Суд вважав, що є підстави для ухвалення рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, який за обставин справи становить період з 28 лютого 2022 року по 24 червня 2023 року, що складає 344 робочі дні, оскільки внаслідок незаконного звільнення, позивач втратив підстави для нарахування заробітної плати, що є для нього єдиним джерелом доходу, враховуючи, що тривалість судового розгляду не обумовлена винними діями позивача, тому суд не встановив підстав для обмеження періоду, визначеного ч.2 ст.235 КЗпП України, у зв`язку з чим провів розрахунок середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначив, що після отримання 18 березня 2024 року постанови Кропивницького апеляційного суду від 28 лютого 2024 року представник позивача звернувся із даним позовом до належного відповідача 30 квітня 2024 року, тобто в межах строку, визначеного ст.233 КЗпП України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради, в інтересах якого діє адвокат Кулібаба Михайло Іванович, подало до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2025 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Позивача звільнили ще 28 лютого 2022 року, цього ж дня він отримав повний розрахунок, копію рішення сесії про звільнення та трудову книжку. У березні 2022 року він звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. 01 липня 2022 року набрали чинності зміни до ст 233 КЗпП, якими скоротили строки звернення до суду про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу до місячного строку. Відтак, відповідач вважає, що строк на звернення з позовом позивачем сплив 31 липня 2022 року. В свою чергу, пославшись на «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу щодо поновлення перебігу позовної давності в період дії воєнного стану, суд вказав, що такі строки зупинені. Однак відповідач вважає, що такі зміни не внесені до Кодексу законів про працю і не стосуються строків у трудових спорах.
Зазначив, що судом першої інстанції порушено вимоги ч.2 ст. 235 КЗпП, оскільки розмір середнього заробітку не може бути більше ніж за 1 рік. Вважає, що позивач своїми діями затягував розгляд справи №390/310/22.
Представник звернув увагу, що судом неправильно здійснено розрахунок середнього заробітку, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Зокрема, згідно з довідкою №104 від 09 квітня 2024 року, середньоденна заробітна плата позивача складала 997, 52 грн, середньомісячна – 20 449 грн. Отже середній заробіток за період з березня 2022 року по лютий 2023 року включно складає 245388 грн (20449 грн х 12).
Крім того, позов пред`явлений до неналежного відповідача, оскільки Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради не приймало позивача на роботу і не звільняло з роботи. Відповідач не був залучений до участі у розгляді справи про поновлення позивача на роботі.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Участь учасників справи в суді апеляційної інстанції.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання, призначене у даній справі на 29 січня 2026 року до Кропивницького апеляційного суду не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи (а.с.122).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника відповідача адвоката Кулібаби М. І., вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Судом першої інстанції під час розгляду цієї справи за клопотанням відповідача досліджено матеріали цивільної справи №390/310/22 за позовом ОСОБА_1 до Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також стягнення моральної шкоди.
Матеріалами справи № 390/310/22 підтверджується, що відповідно до додаткової угоди №2 до контракту з керівником КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради від 30.08.2018, укладеним між ОСОБА_1 та уповноваженим засновником органом управління Відділом соціального захисту та охорони здоров`я населення Аджамської сільської ради в особі тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу Герасимчук Л. В., ОСОБА_1 призначений на посаду головного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради (справа № 390/310/22, т.1 а.с. 10-19).
Згідно із рішенням Аджамської сільської ради № 1499 «Про дострокове розірвання контракту та звільнення керівника КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради» сільська рада вирішила достроково розірвати контракт з 28.02.2022, посилаючись на п.п. 4 п. 7.3 Статуту КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради, пп. 3,4 п. 23 та пп. 2.3 п. 24 Контракту з керівником центру та ч. 8 ст. 36 Кодексу законів про працю України (справа № 390/310/22 т.1 а.с. 7-8).
Відповідно до довідки про заробітну плату від 13.01.2022 ОСОБА_1 за січень грудень 2021 року отримав 234190,15 грн заробітної плати в КНП «Центр ПМСД» Аджамської сільської ради (№ 390/310/22 т.1 а.с. 9).
Згідно статуту КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради за 2021 рік, підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Аджамській сільській раді (№ 390/310/22 т.1 а.с. 44-59).
Рішенням шістнадцятої сесії восьмого скликання Аджамської сільської ради від 04.07.2022 «Про внесення змін до рішення сесії № 1499 від 22.02.2022 «Про дострокове розірвання контракту та звільнення керівника КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради» внесено зміни до преамбули згаданого рішення та викладено у такій редакції: «Відповідно до ст.ст. 17,26, 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в України», п. 6 ст. 65 Господарського кодексу України, розглянувши протокол робочої наради від 28.01.2022 з доповненнями від керівника КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради, керуючись пп. 4 п. 7.3 Статуту КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради, пп. 3,4 п. 23 та пп. 1, 2 п. 24 Контракту з керівником Центру, п. 8 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, сільська рада за результатами розгляду постійної комісії з питань планування, фінансів, бюджету та соціально-економічного розвитку сіл громади та Постійної комісії з питань освіти, культури, спорту і молоді, соціального захисту, охорони здоров`я, споживчого ринку, сфери послуг та захисту прав споживачів вирішила рекомендувати сесії ради погодити проект рішення». Крім того, п. 1 рішення викладено в такій редакції: «1. Розірвати достроково Контракт, укладений 25.06.2018 з урахуванням змін внесеними Додатковою угодою до Контракту від 01.08.2021 між Аджамською сільською радою Кропивницького району Кіровоградської області в особі сільського голови Зайченко Т.А. та керівником головним лікарем Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області Радуловим В.В. та додатковою угодою №2 від 30 серпня 2021 року між Аджамською сільською радою, від імені якого діє уповноважений засновником орган управління Відділ соціального захисту та охорони здоров`я населення Аджамської сільської ради в особі начальника відділу Герасимчук Л.В. та керівником Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області головним лікарем ОСОБА_1 , та звільнити його з посади керівника головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради «28» лютого 2022 року в порядку п. 8 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України на підставах, передбачених Контрактом» (№ 390/310/22 т.1 а.с. 111-113).
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також стягнення моральної шкоди (а.с.9-18).
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 28 лютого 2024 року скасовано рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2023 року. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірним та скасовано рішення № 1499 від 22 лютого 2022 року 13 сесії восьмого скликання Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області «Про дострокове розірвання контракту та звільнення керівника Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради ОСОБА_1 . Визнано ОСОБА_1 звільненим з підстав, передбачених п.2 ч. 1 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії контракту з 24 червня 2023 року. Стягнуто з Аджамської сільської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з Аджамської сільської ради середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу Кропивницький апеляційний суд вказав, що згідно зі статутом Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради, затвердженим рішенням Аджамської сільської ради від 30 червня 2021 року за № 547, підприємство є юридичною особою, самостійно здійснює оперативний, бухгалтерський облік, веде статистичну, бухгалтерську та медичну звітність, здійснює бухгалтерський облік, веде фінансову та статистичну звітність згідно із законодавством. Аджамська сільська не є відповідальною за нарахування та виплату заробітної плати. Клопотань про притягнення до участі у справі співвідповідача позивач до суду першої інстанції не подавав. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно із специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовити у задоволенні позову (а.с.19-29).
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2024 року постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 лютого 2024 року залишено без змін, а касаційну скаргу Аджамської сільської ради – без задоволення (https://reyestr.court.gov.ua/Review/122433794 ).
Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради» № 104 від 09 квітня 2024 року заробітна плата ОСОБА_1 за грудень 2021 року становила 20449 грн, за січень 2022 року - 20449 грн. Середньоденна зарплата становила 997,52 грн, а середньомісячна 20 449 грн (а.с.30).
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до вимог ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19 зроблено наступні правові висновки щодо застосування ч.2 ст. 235 КЗпП України.
Вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.
Вимушений прогул відбувається виключно з наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100).
Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.
Час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період, за який він розраховується, є сталим для звільненого працівника. Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства.
Середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати, бо є заробітною платою.
Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Згідно ч.2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що постановою Кропивницького апеляційного суду від 28 лютого 2024 року скасовано рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2023 року та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірним та скасовано рішення № 1499 від 22 лютого 2022 року 13 сесії восьмого скликання Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області «Про дострокове розірвання контракту та звільнення керівника Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради ОСОБА_1 . Визнано ОСОБА_1 звільненим з підстав, передбачених п.2 ч. 1 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії контракту з 24 червня 2023 року. Стягнуто з Аджамської сільської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з Аджамської сільської ради середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу Кропивницький апеляційний суд вказав, що згідно зі статутом Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради, затвердженим рішенням Аджамської сільської ради від 30 червня 2021 року за № 547, підприємство є юридичною особою, самостійно здійснює оперативний, бухгалтерський облік, веде статистичну, бухгалтерську та медичну звітність, здійснює бухгалтерський облік, веде фінансову та статистичну звітність згідно із законодавством. Аджамська сільська не є відповідальною за нарахування та виплату заробітної плати. Клопотань про притягнення до участі у справі співвідповідача позивач до суду першої інстанції не подавав. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно із специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовити у задоволенні позову (а.с.19-29).
Спір щодо незаконного звільнення і поновлення на роботі ОСОБА_1 розглянутий в межах судової справи №390/310/22.
Предметом розгляду цієї справи є стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу на користь позивача із Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради є неналежним відповідачем, апеляційний суд зазначає, що саме цей відповідач здійснював нарахування та виплату заробітної плати під час перебування ОСОБА_1 на займаній ним посаді, з якої його було незаконно звільнено, а тому відсутні підстави вважати, що цей позов пред`явлено до неналежного відповідача.
Оскільки внаслідок прийняття незаконного рішення про звільнення позивача останній був позбавлений можливості працювати, має місце вимушений прогул з 28 лютого 2022 року по 24 червня 2023 року.
Щодо доводів сторони відповідача про пропуск позивачем строків для звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу колегія суддів зазначає таке.
Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (частини перша, друга, четверта, сьома статті 43 Конституції України). 
Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55 Конституції України). 
Принцип ефективності конституційного контролю вимагає, щоб права, гарантовані Конституцією України, мали не декларативний, а дієвий характер. Будь-яка система строків звернення до суду має забезпечувати баланс інтересів держави й учасників процесуальних правовідносин. Існування такої системи потрібне, проте вона завжди міститиме елемент потенційної несправедливості - або для позивача, який може не мати достатньо часу для звернення до суду, або для відповідача, який буде змушений захищатися від вимог після тривалого періоду бездіяльності іншої сторони.
Критерієм відповідності строку звернення працівника до суду вимогам Конституції України є його розумність; розумним визнають строк, який є достатнім для подання позову за звичайних життєвих обставин, не створює надмірних труднощів для працівника й застосовується передбачувано та однаково. Водночас оцінка розумності такого строку не може ґрунтуватися на гіпотетичних випадках незнання закону; вирішальним є те, чи забезпечує строк реальну можливість реалізувати право у звичайних умовах.
Введення воєнного стану в Україні об`єктивно створює умови, які не можна вважати звичайними. Законодавець, установлюючи строки звернення працівника до суду, має враховувати надзвичайний характер правового режиму воєнного стану та пов`язані з ним об`єктивні перешкоди в доступі до правосуддя. 
Право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (частина четверта статті 43 Конституції України), є гарантією мінімального рівня оплати праці, тоді як право на своєчасне одержання винагороди за працю (частина сьома статті 43 Конституції України) -гарантією реалізації цього права (виплата всіх належних сум у визначені строки); разом ці гарантії формують єдиний конституційний стандарт захисту, що охоплює і рівень, і своєчасність одержання винагороди за працю.
Згідно з частиною сьомою статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Роботодавець зобов' язаний регулярно й своєчасно виплачувати заробітну плату та інші належні працівникові виплати протягом усього періоду дії трудових відносин. 
Конституційна гарантія своєчасного одержання винагороди за працю охоплює весь період дії трудових відносин. До моменту припинення трудових відносин зобов`язання роботодавця щодо виплати заробітної плати є таким, що триває. 
У Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, вказано, що "невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку" ( абзац другий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини). 
Отже, порушення зобов`язання щодо виплати винагороди за працю є триваючим: кожен день невиплати або затримки виплати заробітної плати та інших належних працівникові виплат означає не завершене правопорушення, а таке, що триває. 
Законодавством України визначено, що працівник (сторона, яка перебуває у трудових правовідносинах) має право на отримання заробітної плати за виконану роботу, врегульовано періодичність її виплати (гарантовано одержання винагороди за працю навіть у тих випадках, коли затримка виплати заробітної плати пов`язана з об`єктивними труднощами, що виникають у роботодавця), а також передбачено юридичну відповідальність роботодавця за порушення строків виплати працівникові заробітної плати або виплату не в повному обсязі. Водночас законодавство України не передбачає кінцевого строку існування обов`язку роботодавця щодо виплати заробітної плати за виконану працівником роботу та інших належних працівникові виплат (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до чинного законодавства, зокрема в разі звільнення), а також не встановлює граничної часової межі, за якою припиняється суб`єктивне право працівника на отримання невиплачених сум заробітної плати. Право працівника на судовий захист у сфері оплати праці не залежить від факту нарахування йому відповідних грошових виплат, тому в разі порушення законодавства про оплату праці працівник зберігає право звернутися до суду про стягнення заробітної плати та інших належних йому виплат
Трудові права підлягають захисту в конституційному вимірі. Зокрема, частина сьома статті 43 Конституції України встановлює, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Винагорода за працю безпосередньо пов`язана з людською гідністю та соціальною справедливістю, адже право на винагороду за працю є складовою права на працю і водночас гарантією поваги до людської гідності . Обмеження можливості працівника вимагати належну винагороду за працю в судовому порядку під час дії трудових відносин фактично нівелює цю гарантію. У сфері трудових відносин працівник перебуває в економічному та організаційному підпорядкуванні від роботодавця. Така підпорядкованість може ускладнити своєчасне звернення до суду для захисту права на оплату праці, тому нерідко працівники утримуються від подання позову під час дії трудових відносин через побоювання тиску, погіршення умов праці чи можливого звільнення.
Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 зроблено висновок, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений ч. 2 ст. 235 КЗпП України, за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло в працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.
Реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, у межах яких особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Основним нормативним актом, що регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, є КЗпП України, який містить положення щодо часових меж, упродовж яких особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.
Вирішуючи питання щодо строків звернення позивача за захистом своїх трудових прав, колегія суддів зазначає, що звернення до суду у справі № 390/310/22 мало місце 18 березня 2022 року (день здачі позову до АТ «Укрпошта»), тобто в межах місячного строку після ухвалення неправомірного рішення про звільнення позивача та в межах тримісячного строку для стягнення середньої оплати праці за час вимушеного прогулу.
Відтак відсутні підстави вважати, що позивач пропустив строк, визначений законом для звернення до суду із позовними вимогами про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Колегія суддів зауважує, що на час звернення позивача із позовом у справі №390/310/22 (березень 2022 року) законодавцем не було встановлено будь-яких строків для звернення до суду з вимогою про стягнення належної працівнику заробітної плати, в тому числі середнього заробітку за час вимушеного прогулу. А тому внесені у липні 2022 року зміни до ст. 233 КЗпП України, що набули чинності 19 липня 2022 року, щодо обмеження 3-х місячним строком права на звернення в суд вимогою про стягнення заробітної плати, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Крім цього, рішенням Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року №1-р/2025 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) частину першу статті 233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника в суд про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
Щодо незгоди відповідача із рішенням суду в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає таке.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради» № 104 від 09 квітня 2024 року заробітна плата ОСОБА_1 за грудень 2021 року становила 20449 грн, за січень 2022 року - 20449 грн. Середньоденна зарплата становила 997,52 грн, а середньомісячна 20 449 грн (а.с.30).
При обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу колегія суддів з врахуванням довідки роботодавця від 09 квітня 2024 року, відповідно до Порядку №100, визначила, що середньоденний заробіток позивача до звільнення складав 997, 52 грн. Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 343146,88 грн (997,52 х 334).
Щодо доводів відповідача про те, що суд першої інстанції неправомірно стягнув середній заробіток за весь період вимушеного прогулу, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, під час судового розгляду цивільної справи №390/310/22 процесуальна поведінка сторін свідчить, що обидві сторони мали реальний намір на реалізацію своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема поведінка позивача не свідчить про зволікання розгляду справи №390/310/22, оскільки обвидві сторони використовували перерви для надання додаткових доказів, продовження процесуальних строків, виклику свідків, отже здійснення обґрунтованих та значимих дій для забезпечення правильного, об`єктивного розгляду вказаної справи і забезпечення повного встановлення всіх обставин справи.
Інші доводи, викладені у апеляційній скарзі спростовуються установленими судом обставинами у справі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Аджамської сільської ради, в інтересах якого діє адвокат Кулібаба Михайло Іванович, залишити без задоволення.
Рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 09.02.2026.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Дуковський

С. І. Мурашко