Справа № 305/2456/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.12.2025                 м. Ужгород

       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Біленького Д.В., в інтересах ОСОБА_1 на постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,
                                        В С Т А Н О В И В:
       Постановою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та призначено покарання у виді штрафу, в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №355268 від 07.07.2025 та постанови суду, ОСОБА_1 , 07 липня 2025 року, близько 17 години 00 хвилин, був виявлений та затриманий в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку №300, на відстані 100 метрів до державного кордону (територія Великобичківської об`єднаної територіальної громади, Рахівського району, Закарпатської області) прикордонним нарядом "Контрольний пост", під час спроби незаконного перетинання державного кордону із України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України.
Своїми діями громадянин України, ОСОБА_1 , порушив вимоги ст.9, ст.12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Біленький Д.В., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що оскаржувана постанова суду була винесена при не всебічному, не повному і не об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи, з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме ст.204-1, 245, 251, 252, 280 КУпАП, Закону України «Про державний кордон України». Зазначає, що з початку липня ОСОБА_1 , перебував у відпустці. 05.07.2025, ОСОБА_1 , автобусом доїхав з м. Ужгород до м. Мукачево. 07.07.2025, автобусом планував доїхати з м. Мукачево до м. Яремча, Івано-Франківської області. Рухаючись за маршрутом через територію Закарпатської області, рейсовим автобусом у напрямку м. Яремче, Івано-Франківської області, автобус був зупинений працівниками РТЦК та СП разом з працівниками державної прикордонної служби та після перевірки документів ОСОБА_1 , був затриманий та доставлений до місцерозташування підрозділу державної прикордонної служби, де щодо останнього був складений спірний адміністративний матеріал. Стверджує, що ОСОБА_1 планував повернення до м. Харкова, що підтверджується залізничним квитком, що придбаний 29.06.2025. Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 , не є особою, що підлягає мобілізації та не здійснював спробу перетину кордону, оскільки не мав такої мети. Вважає, що до протоколу не додано належних доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 , об`єктивної та суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. У даному випадку ОСОБА_1 , не здійснював та не міг здійснити спроби перетину державного кордону (оскільки, як підтверджено матеріалами справи, при собі не мав паспорту громадянина України для виїзду за кордон та інших речей, які б свідчили про намір вчинення дій пов`язаних із спробою перетину кордону України. Зазначає, що перебування (рух маршрутним автобусом) ОСОБА_1 на території Закарпатської області жодним чином не свідчить про факт вчинення адміністративного правопорушення. Звертає увагу, що із змісту Протоколу не вбачається за можливе встановити будь-які обставини, які підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 дій, що охоплюються ст.204-1 КУпАП, тобто до протоколу не додано належних доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 об`єктивної та суб`єктивної сторони зазначеного адмінправопорушення.
В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Біленький Д.В. не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, про причини неявки суду не повідомили, проте адвокат направив клопотання про проведення апеляційного розгляду справи без їх участі, свої вимоги зазначені в апеляційній скарзі підтримує у повному обсязі та просить суд задовольнити їх, а також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 станом на дату складання протоколу про адміністративне правопорушення не підлягав мобілізації та мав законне право виїзду за межі державного кордону України, тобто всі обставини, що визначені у Протоколі від 07.07.2025 не відповідають реальним обставинам подій, є протиправними та необгрунтованими.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Частиною 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 204-1 КУпАП, не є обов`язковою.
За таких обставин, відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, а також з метою реалізації права на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутність ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Біленького Д.В. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній, всупереч доводів апеляційної скарги, наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й дослідженими в судовому засіданні доказами, яким дана правильна юридична оцінка.
Протоколом про адміністративне правопорушення ЗхРУ №355268 від 07.07.2025 стверджено, що 07 липня 2025 року, близько 17 год. 00 хв. прикордонним нарядом "Контрольний пост" в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку №300, на відстані 100 метрів до державного кордону (територія Великобичківської об`єднаної територіальної громади, Рахівського району, Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону із України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, чим порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються вищевказаним протоколом про адміністративне правопорушення; протоколом про адміністративне затримання від 07.07.2025; протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 07.07.2025; рапортом начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип В) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип В) старшого лейтенанта ОСОБА_2 ; довідкою про затримання громадянина України на напрямку 300 п/зн., на ділянці відповідальності ВІПС " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ВПС " ІНФОРМАЦІЯ_2 "; скріншотами з мобільного телефону; письмовим поясненням та письмовою заявою ОСОБА_1 від 07.07.2025, та іншими матеріалами справи.
Вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його вину у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.
Твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що із змісту Протоколу не вбачається за можливе встановити будь-які обставини, які підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 дій, що охоплюються ст.204-1 КУпАП, тобто до протоколу не додано належних доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 об`єктивної та суб`єктивної сторони зазначеного адмінправопорушення, є безпідставними, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 252 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є самостійним доказом у справі про адміністративне правопорушення, та має бути оцінений за правилами оцінки доказів.
Апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом МВС України № 898 від 18.09.2013, такий складений уповноваженою особою Державної прикордонної служби, в присутності ОСОБА_1 . Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в тому числі право мати захисника, що засвідчено його підписом.
Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом у справі та обґрунтовано покладений судом в обґрунтування доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 стороною захисту та самим ОСОБА_1 не надано.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ОСОБА_3 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ОСОБА_3 , діяв у межах наданих йому повноважень.
Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших незаконних дій при його затриманні, що призвело до підписання ним складених щодо нього матеріалів.
З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що саме перебування  ОСОБА_1 у межах території, на якій установлено контрольований прикордонний район, не є підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані факти та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що на початку липня 2025 року ОСОБА_4 перебував у відпустці та доїхавши рейсовим автобусом до м. Мукачево Закарпатської області планував залишитися на півтори доби з туристичною метою, що підтверджується квитками та доказами бронювання готелів, які долучені до апеляційної скарги, тобто  ОСОБА_1  метиперетину кордону не мав, з огляду на таке.
Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною першою статті 204-1 КУпАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.
При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 , будучи мешканцем м. Харкова, знаходився 07 липня 2025 року о 17:00 год. в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку №300, на відстані 100 метрів до державного кордону (територія Великобичківської об`єднаної територіальної громади, Рахівського району, Закарпатської області), що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважити, що ОСОБА_1 мав намір здійснити спробу незаконного перетину державного кордону.
Отже, доводи апеляційної скарги, у тому числі про те, що матеріалами справи не доведено наявність у ОСОБА_1 умислу на незаконний перетин державного кордону України, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.
Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 станом на дату складання протоколу про адміністративне правопорушення не підлягав мобілізації та мав законне право виїзду за межі державного кордону України, тобто всі обставини, що визначені у Протоколі від 07.07.2025 не відповідають реальним обставинам подій, є протиправними та необґрунтованими, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки стороною захисту не надано жодних доказів, які б із достовірністю свідчили про те, що ОСОБА_1 станом на 07.07.2025 мав право на перетинання державного кордону, зважаючи на обмеження, регламентовані Законом України «Про правовий режим воєнного стану». 
Що стосується інших посилань в апеляційній скарзі, то вони мають формальний характер, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
При цьому, апеляційний суд керується висновком Європейського суду з прав людини, зробленим ним у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, де в п.58 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції, ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі сторони захисту не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. 
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга адвоката Біленького Д.В., в інтересах ОСОБА_1 без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу адвоката Біленького Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
       Постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага