ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/4931/24 Головуючий суддя І інстанції Жорняк О. М.
Провадження № 22-ц/818/4204/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, з них

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Зольнікової Віти Олександрівни на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 березня 2025 року, у цивільній справі № 619/4931/24, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Дергачівської міської ради про визначення місця проживання дитини, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, про стягнення аліментів,
в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Слупицького Віталія Сергійовича, в системі «Електронний суд» звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Дергачівської міської ради про визначення місця проживання дитини, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, про стягнення аліментів.
Позовна заява мотивована тим, що 15.11.2008 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, в період якого в них народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 від 13.05.2009. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12.07.2011 шлюб було розірвано. 
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12.07.2011 присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини – доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття, починаючи з 06.06.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Вказав, що після розірвання шлюбу донька ОСОБА_2 залишилася проживати разом з відповідачкою, але періодично проживала за місцем його проживання, де вона фактично зареєстрована, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом всього часу сумісного проживання та після розлучення позивач постійно фінансово забезпечував доньку та відповідачку. Остання ніде не працює, існує лише за рахунок допомоги внутрішньо переміщеної особи. Крім того, саме за рахунок проживання доньки ОСОБА_2 разом з нею отримує ще і допомогу на доньку. Це в свою чергу є єдиними доходами, які не здатні забезпечити належні та допустимі умови для розвитку дитини. У лютому 2024 року до позивача звернулася донька ОСОБА_2 та повідомила, що в неї з матір`ю, тобто відповідачкою стався конфлікт, в результаті якого остання вигнала дитину з будинку. 
Зазначив, що з 20.02.2024 по теперішній час донька фактично мешкає разом із позивачем та не бажає повертатися до місця проживання матері та продовжувати жити з нею. До того ж донька повністю перебуває на матеріальному утриманні позивача, а також має гідні, індивідуальні умови для проживання в будинку ніж ті які були в момент проживання з матір`ю. На теперішній час позивач офіційно працює водієм 36 ДПРЧ 3 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Харківській області, має окреме житло, в якому містяться всі належні умови для проживання доньки. Натомість, відповідачка проживає в помешканні за адресою: АДРЕСА_2 разом з другою дитиною, матір`ю, сестрою та дітьми сестри в однокімнатній квартирі, в котрі відсутні нормальні умови проживання для дитини. 
ОСОБА_2 має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре ставиться до доньки. Колишня дружина ніде не працює, не має самостійного доходу, має негативні відносини з донькою, перестала приймати будь-яку участь в житті та вихованні дитини, не турбується про неї та не цікавиться її станом здоров`я, тобто самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому існують всі підстави для встановлення факту самостійного виховання та утримання ним дитини – ОСОБА_2 . Також, враховуючи, що дитина фактично проживає із позивачем з лютого 2024 року і перебуває на його утриманні, а проживання доньки з матір`ю буде лише шкодити її інтересам, є підстави для визначення місця проживання дитини разом із ним. Вищевказані обставини підтверджують можливість в повній мірі виконувати обов`язки щодо виховання та розвитку дитини передбачені статтею 150 СК України та доцільність визначення місця проживання дитини разом з батьком. 
Зазначає, що встановлення факту самостійного виховання ним дитини є підставою для безперешкодного переміщення дитини по країні у зв`язку з військовою агресією російської федерації на території України оголошеним воєнним станом на території держави, для здійснення лікування дитини, оздоровлення, можливу зміну місця проживання та розвитку дитини в безпечних умовах, йому необхідно постійно підтверджувати факт самостійного виховання батьком неповнолітньої дитини. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2024/004144361 від 25.04.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з довідкою – інформацією № 10517 від 10.06.2024 за час мешкання в с. Руська Лозова ОСОБА_2 зарекомендував себе з позитивної сторони. На його поведінку скарги з боку сусідів та інших мешканців селища не надходили, з сусідами підтримує дружні стосунки, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався. З особами, які ведуть антигромадський спосіб життя зв`язку не підтримує. Відповідно до службової характеристики виданої начальником 3 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Харківській області на ОСОБА_2 , який зарекомендував себе з позитивної сторони, свої функціональні обов`язки виконує в повному обсязі, професійно освічений співробітник, взаємовідносини в сім`ї теплі, доброзичливі, дисциплінарних стягнень не має. Згідно з довідкою про доходи №26 від 11.01.2024 сума доходів після утримання податків та аліментів протягом липня 2023 року - грудня 2023 року становить 303 047, 03 гривень. Кожного місяця з доходів утримуються аліменти на користь відповідачки ОСОБА_1 на підставі його рапорта в сумі 3 000 гривень. Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини ОСОБА_2 від 16.05.2024 для виховання та розвитку дитини створені такі умови: у дівчинки окрема кімната, яка облаштована всім необхідним для навчання, відпочинку та розвитку. Стосунки, традиції сім`ї доброзичливі. Зі слів дівчинки вона бажає проживати з батьком. Крім того, згідно з актом обстеження по факту проживання особи на території Русько-Лозівкого старостинського округу від 08.05.2024 він разом з донькою ОСОБА_2 зареєстрований та дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 20.02.2024 по теперішній час. 
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишивши дитину на його самостійному вихованні та утриманні; встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без будь-якої сторонньої допомоги та без участі матері – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , самостійно виховує та утримує свою дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000,00 грн. щомісячно з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25 березня 2025 року позов задоволено частково.
Припинено стягнення аліментів на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 липня 2011 року (справа № 2010/2-1739/11), починаючи з дня набрання рішенням законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 09.07.2024 до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави судовий збір за подання заяви про стягнення аліментів у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.
В іншій частині вимог відмовлено.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 29 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Зольнікова Віта Олександрівна подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вказала, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає окремо від батьків у м. Полтаві, у гуртожитку, оскільки навчається у коледжі, відповідач ОСОБА_1 надає їй матеріальну допомогу. Відповідач як ВПО проживає у Житомирській області разом із матір`ю та малолітньою дитиною ОСОБА_4 , яка перебуває на їх утриманні, працює та має дохід. Отже суд першої інстанції при ухваленні рішення про стягнення суми аліментів не з`ясував матеріальний стан відповідача. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). Частиною 7 ст. 7 СК України, передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Таким чином, відповідач вважає, що не вбачається підстав для задоволення вимог щодо стягнення аліментів, а також припинення стягнення аліментів з позивача.
Зазначила, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що, з відповідача необхідно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі.

Заочне рішення оскаржено тільки у частині припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів, тому у іншій частині не переглядається.

Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 14 вересня 2022 року у справі № 761/8374/20-ц (провадження № 61-5840св22).
Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину.
Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей.
За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.
Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22).
У постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) Верховний Суд дійшов наступного висновку: «Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 223 ЦПК України 2004 року. Отже, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним».
З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що з 15.11.2008 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який розірвано рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12.07.2011. 
Від спільного подружнього життя в них народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 від 13.05.2009. 
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12.07.2011 присуджено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини – доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття, починаючи з 06.06.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2024/004144361 від 25.04.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою – інформацією № 10517 від 10.06.2024 за час мешкання в с. Руська Лозова, ОСОБА_2 зарекомендував себе з позитивної сторони. На його поведінку скарги з боку сусідів та інших мешканців селища не надходили, з сусідами підтримує дружні стосунки, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався. З особами, які ведуть антигромадський спосіб життя зв`язку не підтримує. 
Відповідно до службової характеристики виданої начальником 3 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Харківській області на ОСОБА_2 , який зарекомендував себе з позитивної сторони, свої функціональні обов`язки виконує в повному обсязі, професійно освічений співробітник, взаємовідносини в сім`ї теплі, доброзичливі, дисциплінарних стягнень не має. 
Згідно з довідкою про доходи №26 від 11.01.2024 сума доходів після утримання податків та аліментів протягом липня 2023 року - грудня 2023 року становить 303 047, 03 гривень. Кожного місяця з доходів утримуються аліменти на користь відповідачки ОСОБА_1 на підставі його рапорта в сумі 3 000 гривень. 
Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини ОСОБА_2 від 16.05.2024 для виховання та розвитку дитини створені такі умови: у дівчинки окрема кімната, яка облаштована всім необхідним для навчання, відпочинку та розвитку. Стосунки, традиції сім`ї доброзичливі. Зі слів дівчинки вона бажає проживати з батьком. Згідно з актом обстеження по факту проживання особи на території Русько-Лозівкого старостинського округу від 08.05.2024 позивач разом з донькою ОСОБА_2 зареєстрований та дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 20.02.2024 по теперішній час.
Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів », за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.
Згідно з ч.1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з ч.1 ст.190 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.
Отже, згідно з актом обстеження умов проживання дитини ОСОБА_2 від 16.05.2024 для виховання та розвитку дитини створені такі умови: у дівчинки окрема кімната, яка облаштована всім необхідним для навчання, відпочинку та розвитку. Стосунки, традиції сім`ї доброзичливі. Зі слів дівчинки вона бажає проживати з батьком. Згідно з актом обстеження по факту проживання особи на території Русько-Лозівкого старостинського округу від 08.05.2024 позивач разом з донькою ОСОБА_2 зареєстрований та дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 20.02.2024 по теперішній час
Верховний Суд у постанові від 3 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18 (провадження № 61-1347св20) вказав на те, що наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір.
У постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі №186/126/21 (провадження № 61-1949св23) викладено правовий висновок такого змісту: «Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.
З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини) однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
У справі, що переглядається встановлено, що дитина проживає з батьком позивачем у цій справі.
В силу приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України такі обставини не підлягали доведенню й мали бути враховані судом першої інстанції, як такі, що відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України, впливають на припинення платежів, адже з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.
Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою наступного звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. 
Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18, провадження № 61-1347св20; від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, провадження № 61-3738св22.

Отже, враховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, колегія суддів вважає, що у зв`язку із зміною місця проживання дитини, й проживання її із батьком, у суду наявні достатні підстави для припинення стягнення аліментів із позивача й стягнення аліментів з відповідачки, починаючи з дня набрання рішення законної сили. 

Аргументи скарги про те, що суд першої інстанції не врахував майновий стан відповідачки, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на те, що ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції відповідних доказів не було надано.
Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про його незадовільний матеріальний стан, оскільки із сторони ОСОБА_1 не надано об`єктивних та достатніх доказів на підтвердження таких обставин.
Крім того, колегія суддів зазначає, що у поданій апеляційній скарзі відповідачка зазначає, що працює та має дохід, що спростовує її доводи скарги про те, що судом не було враховано майновий стан відповідача.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача із розміром аліментів на утримання дитини, визначених судовим рішенням, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн.
З урахуванням вимог ст. ст. 182, 184 СК України суд дійшов вірного висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі та що розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Також, виходячи з встановлених дійсних обставин справи та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, відсутність відомостей про доходи станом на день розгляду справи, про наявність у неї інших осіб, на яких вона сплачує аліменти, матеріальне становище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі по 3000 грн на кожну дитину щомісячно, до досягнення нею повноліття.
Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів - їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (ч. 1 ст. 192 СК України).

Наведене свідчить, що відповідачкою не спростовано висновки суду першої інстанції, і вона не позбавлена права в подальшому після зміни певних обставин звернутися до суду з позовом про припинення стягнення аліментів з неї, звільнення від сплати заборгованості та стягнення аліментів на утримання дитини з неї на свою користь або про зменшення розміру стягуваних з неї аліментів на утримання дитини за наявності для того відповідних підстав. 

Доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка. 

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Зольнікової Віти Олександрівни – залишити без задоволення.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 березня 2025 року– залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 24 грудня 2025 року.

Головуючий суддя   В.Б. Яцина.

Судді колегії   Ю.М.Мальований.

Н.П.Пилипчук.