Номер провадження: 33/813/2398/25
Номер справи місцевого суду: 522/15916/24 
Головуючий у першій інстанції Косіцина В. В. 
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд в особі судді-доповідача Таварткіладзе О.М., розглянувши клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Друмової Валерії Володимирівни про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2024 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , визнано винним в вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосувано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 170 (сто сімдесят) гривень 00 (нуль) копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. 
Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, 02.12.2025 року за допомогою засобів електронного зв`язку, захисник ОСОБА_1 адвокат Друмова Валерія Володимирівна подала до суду апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду з тих підстав, що враховуючи, по-перше неналежність здійснення судового виклику, а по-друге не отримання такого повідомлення, ОСОБА_1 не знав про постановлене судове рішення. При цьому лише, 14.03.2025 при отриманні обвинувального акту захисник, адвокат Друмова В. В., та ОСОБА_1 були ознайомлені з матеріалами кримінального провадження, що містили в собі постанову Приморського районного суду м. Одеси від 23.07.2024 у вказаній справі. Доказ здійснення такого ознайомлення надається. Враховуючи про фактичну необізнаність ОСОБА_1 про постановлене судове рішення, а як наслідок неможливість оскарження у встановлені КУпАП строки, наразі є необхідність клопотати про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, при цьому сторона захисту звертаю увагу на поважність причин такого пропуску. З цих підстав апелянт просить поновити строк.
Ознайомившись з зазначеним клопотанням та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволені клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду й поверненню даної апеляційної скарги особі, яка її подала, з нижченаведених підстав.
Відповідно до приписів ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Тобто, відповідно до вимог ст. 294 КУпАП десятиденний строк на оскарження постанови суду першої інстанції необхідно рахувати з дня винесення постанови, а не з дня отримання копії постанови суду. 
Правом на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону.
Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N15123/03, § 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Крім того, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, №3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, №17160/06 та № 35548/06, §34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).
Із матеріалів справи вбачається, що постанова судді Приморського районного суду м. Одеси у даній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 ухвалена місцевим судом 30 жовтня 2024 року, а апеляційна скарга захисником апелянтом подана до суду – 02.12.2025 року, тобто зі значним порушенням десятиденного строку на апеляційне оскарження, передбаченого ст. 294 КУпАП, а саме більше ніж на рік.
Як встановлено оскаржуваною постановою, ОСОБА_1  у судове засідання, призначене у справі, до суду першої інстанції не з`явився. 
Між тим, матеріалами справи встановлено, зокрема з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 171810 від 15.09.2024 року вбачається, що ОСОБА_1  повідомив співробітникам поліції, про свій номер телефону в якості засобів комунікації, а також адресу місця проживання.
Повістка про виклик до суду на 30 жовтня 2024 року була направлена на адресу місця проживання, що зазначена у протоколі листом із рекомендованим повідомленням про вручення, проте не була вручена із зазначенням причини: «відсутність адресата за вказаною адресою».
Повістка про виклик до суду на 30.10.2024 року була направлена за номером телефону, зазначеним у протоколі, та відповідно до довідки про доставку СМС, повістка доставлена 26.09.2024 року.
Згідно відомостей з ЄДРСР постанова судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2024 року була надіслана судом до реєстру: 31.10.2024., зареєстрована: 01.11.2024, забезпечено надання загального доступу: 04.11.2024.
Щодо посилань апелянта про те, що про наявність оскаржуваного судового рішення дізнався лише 14.03.2025 року при отриманні обвинувального акту, то апеляційний суд наголошує, що положеннями ст. 294 КУпАП прямо визначено, що строк на апеляційне оскарження рахується з дня винесення постанови, а не з дня отримання копії судового рішення.
При цьому, апелянт в клопотанні про поновленні строку на апеляційне оскарження не посилається на конкретні причини, які перешкодили йому або значно ускладнили своєчасно цікавитись станом розгляду відомого йому судового провадження і, як слідство, своєчасно отримати копію постанови суду у справі.
Отже, дослідженням матеріалів даної справи апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1  беззаперечно був обізнаний про розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього в Приморському районному суді м. Одеси. Проте ОСОБА_1  не виказав належної зацікавленості в розгляді справи та своєчасно не отримав інформацію про результати її розгляду, а також копії судового рішення в ній. При цьому, з практики ЄСПЛ виходить, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що в клопотанні про поновлення строку відсутні будь які посилання на поважні причини на не подання апеляційної скарги з часу отримання обвинувального акту та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження - 14.03.2025 року, а подана апеляційна скарга лише 02.12.2025 року.
Інших причин пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт не наводить, зокрема, не вказує об`єктивних причин, які перешкодили вчасно подати апеляційну скаргу у визначений законом строк.
За таких підстав, оскільки в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, відсутні посилання на поважність пропуску такого строку, апеляційний суд позбавлений можливості для перевірки їх та надання відповідної оцінки.
Апеляційний суд звертає увагу, що поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому КУпАП не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.
Апеляційний суд наголошує, що попри те, що конституційне право звернення до суду є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. З практики ЄСПЛ виходить, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Слід зазначити, що для отримання інформації щодо стану розгляду судової справи та прийнятих судових рішень функціонує офіційний веб-портал «Судова влада України» та «Єдиний державний реєстр судових рішень» за допомогою яких будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи, та стадії її розгляду. 
Також, як вбачається з аналізу рішень ЄСПЛ, він у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.
За таких підстав, враховуючи, що пропущений строк на апеляційне оскарження судового рішення є значним, приймаючи до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами, апеляційний суд констатує, що апелянт не вказав поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, не надав на їх підтвердження належних та достатніх доказів.
За таких обставин, апеляційний суд в даній справі не вбачає поважних підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2024 року, а тому приходить до висновку, що в поновленні строку на оскарження зазначеної постанови захиснику ОСОБА_1 адвокату Друмовій Валерії Володимирівни слід відмовити, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 294 КУпАП - повернути апелянту.
При цьому слід роз`яснити, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторно звернутися з апеляційною скаргою на дану постанову з вмотивованим клопотанням про поновлення строку на її апеляційне оскарження та з наданням належних доказів поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження. 
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду –

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Друмової Валерії Володимирівни про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2024 року – відмовити. 
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Друмової Валерії Володимирівни на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси в від 30 жовтня 2024 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення – повернути особі, яка її подала. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду     О.М. Таварткіладзе