ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/3769/18 Суддя (судді) першої інстанції: Г.В. Костенко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ганечко О.М.,
суддів Василенка Я.М., 
Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Групем" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРУПЕМ" з позовною заявою до Головного управління ДФС у м. Києві, у якій просило суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.12.2017 № 00009901402.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки акту перевірки не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, а податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки з боку позивача відсутній факт порушення норм податкового законодавства.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на правомірність висновків контролюючого органу, зроблених при проведенні перевірки, вважають, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене відповідно до вимог чинного законодавства, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що не погоджується з доводами і аргументами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, та просить задовольнити позов повністю.
Законом України від 13.12.2022 №2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду", який набрав чинності 15.12.2022, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
На виконання Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ" та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, судову справу № 826/3769/18 передано Полтавському окружному адміністративному суду.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 прийнято до провадження адміністративну справу № 826/3769/18, розгляд справи постановлено розпочати з початку та здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та замінено відповідача - Головного управління ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код юридичної особи 39439980) на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19).
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року, адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 26.12.2017 №00009901402.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби подало апеляційну скаргу, в які просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.09.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 04.02.2026.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням Державної Фіскальної Служби у м. Києві в період з 07.11.2017 року по 27.11.2017 року, згідно з Наказом ГУ ДФС у м.Києві № 11868 від 03.11.2017 року та Наказом ГУ ДФС у м.Києві № 12748 від 17.11.2017 року була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "ГРУПЕМ" з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та іншого законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р.
За результатами перевірки було складено акт № 516/26-15-14-02-02/35428493 від 04.12.2017 року про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ГРУПЕМ" (надалі - Позивач) податкового, валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та іншого законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р., в якому було встановлено порушення:
пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 14.1.11 п. 14.1. ст.. 14 Податкового кодексу України № 2755 - VI від 01.12.2010 р., п.261.5. ст. 261 Цивільного Кодексу України, п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №10 "Дебіторська заборгованість" та п.5, п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Доходи", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999р. №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14 грудня 1999р. за № 860\4153 із змінами та доповненнями, в результаті чого ТОВ "ГРУПЕМ" занижено податок на прибуток на загальну суму 162 039, 00 грн., у тому числі за 2016 рік на суму 162 039,00 грн.;
п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст.185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України № 2755 - VI від 02.12.2010 р. із змінами та доповненнями в результаті чого ТОВ "ГРУПЕМ" занижено податок на додану вартість на загальну суму 68 313 гривень, в тому числі: за грудень 2015 року - 59 763 гривень, за лютий 2016 року - 8 550 грн.
ТОВ "ГРУПЕМ" 11 грудня 2017 року вих. № 72 направило заперечення щодо висновків, зазначених в Акті перевірки, які частково були прийняті до уваги Головним управлінням ДФС у м. Києві згідно листа Про розгляд заперечення № 42588/10/26-15-14-02-02 від 20.12.2017р. та встановлено порушення: пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 14.1.11 п. 14.1. ст.. 14 Податкового кодексу України № 2755 - VI від 02.12.2010 р. із змінами та доповненнями, п.261.5. ст.. 261 Цивільного Кодексу України, п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №10 "Дебіторська заборгованість", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999р. №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14 грудня 1999р. за № 860\4153 із змінами та доповненнями, в результаті чого ТОВ «ГРУПЕМ» занижено податок на прибуток на загальну суму 88 261,00 грн., у тому числі за 2016 рік на суму 88 261,00 грн.
На підставі Акту перевірки , з урахуванням відповіді на заперечення головним управлінням ДФС у м. Києві (надалі Відповідач) було винесено податкове повідомлення-рішення № 00009901402 від 26.12.2017 року (надалі за текстом - ППР № 00009901402) про сплату 88 261,00 грн. податку на прибуток та 22 065 грн. штрафних санкцій.
Позивач направив скаргу № 74 від 28.12.2017 року на адресу ДФС України.
26.02.2018 року ТОВ "ГРУПЕМ" було отримано рішення ДФС України № 6884/6/99-99-11-01-01-25 від 23.02.2018р., згідно з яким скаргу ТОВ "ГРУПЕМ" залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.
Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що з моменту укладення нового договору оренди, будь-які зобов`язання, що випливали з договору оренди від 06.04.2012 року, укладеного між ТОВ "ПРОЕКТ-А" та позивачем припинились.
На переконання суду, посилання відповідача на продовження дії договору оренди від 06.04.2012 року, укладеного між ТОВ "ПРОЕКТ-А" та позивачем до встановленого в цьому договорі терміну - 30.11.2015 року суперечить чинному законодавству.
Як зауважив суд, позивачем правильно встановлено початок перебігу строку позовної давності - з 01.06.2013 року, дати укладення договору оренди з новим власником майна, що є об`єктом оренди.
Крім того, на думку суду, посилання відповідача на невжиття будь-яких заходів щодо стягнення безнадійної заборгованості також не заслуговують на увагу, оскільки жодним нормативним актом України, у тому числі і Податковим Кодексом України, не встановлено обов`язок особи (платника податків) вживати заходів до стягнення заборгованості. Така особа (платник податків) має право це робити, але не зобов`язаний.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, оскільки: 
- ТОВ «ГРУПЕМ» не використано свого права на пред`явлення вимоги про виконання зобов`язання, а у разі неможливості його виконання, права на повернення перерахованих авансових коштів;
- ТОВ «ГРУПЕМ» в порушення пп.134.1. п. 31.1 ст. 134, п.п. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України, ч. 5 ст. 261 ЦК України, п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14.12.1999 за № 860/4153, із змінами та доповненнями, занижено фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), неправомірно визначивши безнадійну заборгованість за 2016 рік у сумі 490340, 00 грн.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
За загальним правилом для цілей бухгалтерського обліку отримана поворотна фінансова допомога є зобов`язанням (пункт 5 П(С)БО 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року № 20 - далі П(С)БО 11) та враховуючи те, що вона підлягає погашенню грошовими коштами, таке зобов`язання є фінансовим інструментом (фінансовим зобов`язанням) (пункт 4 П(С)БО 13 "Фінансові інструменти", що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 2001 року № 559 - далі П(С)БО 13).
У взаємозв`язку з викладеним, доходи - це збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).
Дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
П(С)БО 13 визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про фінансові інструменти та її розкриття у фінансовій звітності.
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає П(С)БО 15 "Дохід", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290 (далі - П(С)БО 15).
Відповідно до пункту 5 П(С)БО 15 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Згідно із пунктом 7 П(С)БО 15 визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06.04.2012 року був підписаний Договір оренди між ТОВ "ПРОЕКТ-А", як Орендодавцем, та ТОВ "ГРУПЕМ", як Орендарем на оренду приміщення за адресою м. Київ, вул. М.Амосова, 12. Орендна площа склала 1033 кв. м.
Згідно п. 2 Договору між ТОВ "ПРОЕКТ-А" та ТОВ "ГРУПЕМ" строк оренди закінчується 30 листопада 2015 року.
Згідно п. 5.1.1 Договору між ТОВ "ПРОЕКТ-А" та ТОВ "ГРУПЕМ", ТОВ "ГРУПЕМ" перерахувало орендну плату за останні два місяці оренди (далі утримувана частина) в розмірі 490 340,42 грн. платіжним дорученням № 582 від 30.11.2012р. - 245 170,21 грн. та платіжним дорученням № 31 від 30.01.2013 року - 245 170,21 грн.
Згідно п. 5.2 Договору між ТОВ "ПРОЕКТ-А" та ТОВ "ГРУПЕМ" утримувана частина повертається Орендарю після дати закінчення оренди та повернення приміщення.
05.04.2013 року ПАТ "Укрсоцбанк" набуло право власності на нежитловий будинок, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. М. Амосова, 12, відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2012 року та постанови Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2012 року в справі № 5011-66/7999-2012 (номер запису про право власності 561160 згідно з витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 2040630, виданий Реєстраційною службою управління юстиції у м. Києві).
Головним управлінням ДФС м. Києва не було враховано листи, отримані від ПАТ "Укрсоцбанк" стосовно належності орендованого приміщення саме ПАТ "Укрсоцбанк" і укладення ТОВ "ГРУПЕМ" договору оренди приміщення з ПАТ "Укрсоцбанк" від 01.06.2013р.
В матеріалах справи наявний Акт звіряння взаємних розрахунків за період - 1 квартал 2013 року, в якому ТОВ "ПРОЕКТ А" підтверджує наявність заборгованості перед ТОВ "ГРУПЕМ".
Таким чином, вимога про повернення дебіторської заборгованості була пред`явлена ще у квітні 2013 року. В зв`язку зі зміною власника приміщення договір було автоматично розірвано, що і передбачено умовами договору оренди та статтею 291 Господарського кодексу України, а саме: договір оренди припиняється у разі: викупу об`єкта оренди.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ТОВ «ГРУПЕМ» не використано свого права на пред`явлення вимоги про виконання зобов`язання, а у разі неможливості його виконання, права на повернення перерахованих авансових коштів, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Згідно статті 14.1.11 Податкового кодексу України, безнадійна заборгованість - це заборгованість, по якій закінчився строк позовної давності та відповідає одній з таких ознак: заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;
прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення;
прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими;
заборгованість фізичних осіб, прощена кредитором, за винятком заборгованості осіб, пов`язаних з таким кредитором, та осіб, які перебувають (перебували) з таким кредитором у трудових відносинах;
прострочена понад 180 днів заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - заборгованість, яка не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб);
актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у зв`язку з його ліквідацією;
сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року;
прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості;
заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв`язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;
заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією.
Статтею 257 Цивільного кодексу України, встановлено загальний строк позовної давності - 3 роки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Відповідач вважає, що оскільки договір оренди було укладено строком до 30.11.2015 року, отже перебіг строку позовної давності починається саме з цієї дати.
При цьому відповідач робить хибний висновок та довільно трактує норми права, ототожнюючи поняття "строк виконання зобов`язання" та "термін дії договору".
Договори найму (оренди) мають свою специфіку і щодо виконання зобов`язань за договором (строки та форма оплати орендних платежів, передбачені ст.762 ЦК України) і щодо терміну дії договору та продовження користування майном після закінчення строку договору найму (ст.ст.763, 764 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Фактично, законодавець передбачив автоматичне припинення договору найму у зв`язку зі зміною власника майна, переданого у найм від попереднього наймодавця.
Виходячи з наведеного, договір оренди між позивачем та ТОВ «ПРОЕКТ-А» фактично припинився після зміни власника цього майна.
Разом з тим, між новим власником нежитлового будинку за адресою м. Київ, вул. М. Амосова, 12 ПАТ "Укрсоцбанк" та позивачем було укладено новий договір оренди від 01.06.2013 року, на підставі якого позивач сплачував орендну плату вже новому власнику майна, яке позивач орендував.
Тобто, з моменту укладення нового договору оренди, будь-які зобов`язання, що випливали з договору оренди від 06.04.2012 року, укладеного між ТОВ "ПРОЕКТ-А" та позивачем припинились.
Таким чином, на переконання колегія суддів, посилання апелянта на продовження дії договору оренди від 06.04.2012 року, укладеного між ТОВ "ПРОЕКТ-А" та позивачем до встановленого в цьому договорі терміну - 30.11.2015 суперечить чинному законодавству.
У контексті доводів апеляційної скарги про те, ТОВ «ГРУПЕМ» в порушення пп.134.1. п. 31.1 ст. 134, п.п. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України, ч. 5 ст. 261 ЦК України, п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14.12.1999 за № 860/4153, занижено фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), неправомірно визначивши безнадійну заборгованість за 2016 рік у сумі 490 340, 00 грн., колегія суддів звертає увагу, що виключним та достатнім критерієм для визнання заборгованості безнадійною згідно з підпунктом «а» підпункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України» є сплив строку позовної давності за зобов`язаннями щодо такої заборгованості, незалежно від того, звертався кредитор до суду з метою її стягнення чи ні.
Таким чином, у разі, якщо заборгованість відповідає ознаці, визначеній підпунктом "а" підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Кодексу, платники податку не повинні здійснювати перевірку відповідності такої заборгованості іншим ознакам, передбаченим підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Кодексу.
Натомість, апелянтом не спростовано зазначених обставин жодними доказами.
На переконання колегії суддів, посилання апелянта на невжиття будь-яких заходів щодо стягнення безнадійної заборгованості також не заслуговують на увагу, оскільки жодним нормативним актом України, у тому числі і Податковим Кодексом України, не встановлено обов`язок особи (платника податків) вживати заходів до стягнення заборгованості. Така особа (платник податків) має право це робити, але не зобов`язаний.
Таким чином, контролюючим органом не доведено правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 26.12.2017 №00009901402, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всі вимоги законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 244, 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко 

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко