Окнянський районний суд Одеської області
  	Справа № 506/544/24	

Провадження № 3-в/506/1/26
П О С Т А Н О В А
про повернення скарги

12.01.2026 року суддя Окнянського районного суду Одеської області Чеботаренко О. Л., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Стужука Павла Петровича у виконавчому провадженні з примусового виконання постанови суду по справі №506/544/24 про адміністративне правопорушення, передбачене ст.204-1 ч.2 Кодексу України про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 , 

В С Т А Н О В И В :

11.12.2025 року до Окнянського районного суду Одеської області надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Стужука Павла Петровича у виконавчому провадженні з примусового виконання постанови суду по справі №506/544/24 про адміністративне правопорушення, передбачене ст.204-1 ч.2 Кодексу України про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 .
Справа була заведена на основі поточної справи та підлягала передачі судді Чеботаренко О.Л.
У зв`язку з відпусткою судді Чеботаренко О.Л. з 25.12.2025 року по 08.01.2026 року, за 2 тижні до початку відпустки суддя Чеботаренко О.Л. була відключена від автоматизованого розподілу справ та справи для розгляду їй не передавались.
Тому справа була передана судді Чеботаренко О.Л. після виходу її з відпустки, а саме 09.01.2026 року.
У скарзі ОСОБА_1 просив зобов`язати державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Стужука Павла Петровича закрити виконавче провадження №76911608 за справою 506/544/24 та надати пояснення щодо порушення вимог ст.2, ст.18 п.2 пп.3 та ст.28 Закону України «Про виконавче провадження». Скарга обґрунтована тим, що він є учасником справи №506/544/24 (провадження №3/506/518/24), яка перебуває в Красноокнянському районному суді Одеської області. 04.12.2024 року і штраф, і судовий збір сплачено в повному обсязі. 24.01.2025 року щодо нього було відкрито виконавче провадження №76911608 про стягнення з нього суми, що, на його думку, суттєво перевищує розмір штрафу, а саме 27200 грн штраф і 2720 грн виконавчого збору, з посиланням на те, що сплату штрафу було прострочено. Про відкриття виконавчого провадження йому стало відомо 10.03.2025 року, коли він отримав відпустку і вийшов із зони бойових дій, оскільки він є військовослужбовцем. 11.03.2025 року його адвокат Нікіпелова К.Є. направила державному виконавцю Стужуку П.П. повідомлення про те, що штраф та судовий збір було сплачено 04.12.2024 року з додаванням квитанцій з оплати та запит про закриття виконавчого провадження, однак вказаний запит державним виконавцем проігноровано та жодної відповіді не надано. 14.10.2025 року він особисто направив запит про закриття виконавчого провадження, однак відповідь надано не було. Крім того, 14.10.2025 року Окнянським районним судом Одеської області на адресу державного виконавця направлено лист про сплату штрафу та судового збору та наявність підстав для закриття виконавчого провадження, який державним виконавцем було додано до матеріалів виконавчого провадження, але проігноровано по суті. 23.10.2025 року він звернувся до Окнянського районного суду Одеської області зі скаргою на вказані дії державного виконавця Стужука П.П., але відповідь він не отримав. Відповідно до витягу із АСВП від 10.12.2025 року видно, що виконавче провадження не було закрите і державний виконавець продовжує спроби стягнути з нього кошти.
Розглянувши скаргу ОСОБА_1 , приходжу до висновку про її повернення з наступних підстав.
Постановою Красноокнянського районного суду Одеської області від 22.08.2024 року по справі №506/554/24 (провадження №3/506/518/24) про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.204-1 ч.2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 13600 грн, без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення. Крім того, з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в доход держави в сумі 605,60 грн. Крім того, у постанові зазначено, що відповідно до ч.2 ст.308 КУпАП, у разі несплати штрафу протягом 15 днів з моменту набрання постановою законної сили, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу – 27200 грн.
Постановою Одеського апеляційного суду від 06.11.2024 року вказана постанова Красноокнянського районного суду Одеської області від 22.08.2024 року залишена без змін.
Таким чином, постанова Красноокнянського районного суду Одеської області від 22.08.2024 року по справі №506/554/24 вступила в законну силу 06.11.2024 року.
Передбачений ч.2 ст.308 КУпАП 15-денний строк на добровільну сплату ОСОБА_1 штрафу згідно зазначеної постанови закінчився 21.11.2024 року.
08.01.2025 року постанова була звернута до примусового виконання.
Як вбачається з витягу з АСВП, вказана постанова прийнята до виконання та 24.01.2025 року відкрито виконавче провадження №76911608. Станом на 10.12.2025 року стан виконавчого провадження – відкрито.
14.10.2025 року від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про відкликання виконавчого провадження, у зв`язку з сплатою штрафу та судового збору 04.12.2024 року. До вказаного клопотання долучено платіжні інструкції від 04.12.2024 року про сплату штрафу в сумі 13600 грн та судового збору в сумі 605,60 грн.
14.10.2025 року на адресу Оболонського відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) судом було направлено повідомлення про надходження до суду вказаних платіжних інструкцій.
У статті 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.
У справі "Сокуренко і Стригун проти України" ЄСПЛ указав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність.
У справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria, заява N 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін "суд, встановлений законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".
Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.
Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносинах, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).
Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (стаття 19 КАС України).
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; на публічно-правові спори, у тому числі на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження (частина перша, пункт 1 частини другої статті 19 КАС України у відповідній редакції).
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Виконання постанов про накладення адміністративних стягнень врегульовано у статтях 298-305 у розділі V КУпАП.
Зокрема, у статті 304 КУпАП передбачено, що питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.
У статті 305 КУпАП передбачено, що контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом.
Згідно з положеннями статей 447 та 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Тобто, зазначеними нормами ЦПК України передбачено можливість оскарження дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у цивільній справі.
Водночас, відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).
Статтею 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця як окремої категорії адміністративного спору.
У частині першій цієї статті зазначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 подав скаргу на дії (бездіяльність) державного виконавця у виконавчому провадженні щодо примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.204-1 ч.2 КУпАП.
Такі справи (про адміністративні правопорушення) розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами, іншими органами (посадовими особами) в порядку, встановленому КУпАП, яким передбачено порядок примусового виконання постанов про накладення адміністративного стягнення. Проте цим Кодексом не передбачено можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням судових рішень дій осіб, уповноважених здійснювати таке примусове виконання.
Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 757/62025/17.
Таким чином, у разі оскарження дій (бездіяльності) чи рішень органу державної виконавчої служби щодо здійснення виконавчого провадження з примусового виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення, відповідний спір має розглядатися у порядку, передбаченому КАС України.
Оскільки у справі, яка розглядається, ОСОБА_1 оскаржує дії державного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення, ухваленого в порядку КУпАП, а не за наслідками розгляду цивільної справи, то вказана скарга не може бути розглянута судом, який видав виконавчий документ в порядку цивільного судочинства.
Схожого висновку дійшов також Верховний Суд у постанові від 28 серпня 2023 року у справі № 707/349/22.
При цьому, іншого порядку оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, крім як по цивільним справам, які розглядались за правилами Цивільного процесуального кодексу України, законом не визначено.
З урахуванням зазначеного, так як скарга ОСОБА_1 не може бути розглянута Окнянським районним судом Одеської області ні в порядку цивільного судочинства, ні в порядку, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення, то її слід повернути ОСОБА_1 , роз`яснивши його право на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця у виконавчому провадженні з виконанні постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, шляхом звернення до адміністративного суду з відповідним адміністративним позовом в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.304 КУпАП, 
П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Стужука Павла Петровича у виконавчому провадженні з примусового виконання постанови суду по справі №506/544/24 про адміністративне правопорушення, передбачене ст.204-1 ч.2 Кодексу України про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити ОСОБА_1 його право на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця у виконавчому провадженні з виконанні постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, шляхом звернення до адміністративного суду з відповідним адміністративним позовом в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя 	Чеботаренко О. Л.