Справа №583/4807/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Плотникова Н. Б.	
Номер провадження 33/816/857/26 	Суддя-доповідач Терещенко О. І. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Терещенко О. І. ,розглянув з участю секретаря судового засідання Сіденко К.Л., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Кудіна О.М. у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Кудіна О.М. на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 грудня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення №583/4807/25, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік. Постановлено стягнути із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн 60 коп. 
УСТАНОВИЛА:
Постановою судді Охтирського районного суду Сумської області від 04 грудня 2025 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік за те, що останній 11 жовтня 2025 року об 11:23 год в м. Охтирка, вул. Армійська, буд. 106 керував мопедом Suzuki Lets II, д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння (блідний шкіряний покрив, зіниці очей звужені та не реагують на світло, тремтіння пальців рук). Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвокат Кудін О.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Охтирського міськрайонного суду від 04 грудня 2025 року та закрити провадження у справі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на незаконність постанови та порушення судом норм матеріального та процесуального права при її прийнятті. Вказує, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, може бути віднесене до кримінального обвинувачення в розумінні ст. 6 Конвенції із розповсюдженням гарантій щодо справедливого судового розгляду. Суд першої інстанції проігнорував істотні порушення вимог закону, допущені поліцейськими, які були підставами для закриття справи, формально розглянув її, упереджено ухваливши незаконне рішення та передчасно визнав особу винуватою у вчиненні правопорушення, позбавивши права на доступ до правосуддя. Вказує, що з відеозапису, долученого до протоколу, не можливо встановити, хто саме керував скутером, так як двоє юнаків були у синіх куртках і у свідка також було посвідчення водія, на що поліцейські не звернули увагу. ОСОБА_1 не отримував направлення на проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, хоча не повинен був проходити, бо був пасажиром, а також не отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення. При зверненні до Охтирської ЦРЛ йому було відмовлено у проходженні огляду через відсутність відповідного направлення. При прибутті до відділу поліції з метою отримання направлення на освідування також було відмовлено у його видачі. Апелянт вказує, що огляд особи та стан наркотичного чи іншого сп`яніння, проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП вважається недійсним. До протоколу не долучено належних та допустимих доказів керування транспортним засобом.
Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Кудін О.М. вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.
Заслухавши доповідь судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Кудіна О.М., свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , апеляційний суд дійшов таких висновків.
У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначені вимоги дотримав у повному обсязі та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням:
- протоколу про адміністративне правопорушення від 11 жовтня 2025 року серії ЕПР1 № 480144 (а. с. 2);
- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до КНП «Охтирська ЦРЛ» від 11 жовтня 2025 року відповідно до якого огляд не проводився (а. с. 5);
- відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, на якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан наркотичного сп`яніння під час складання протоколу (а. с. 3).
Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, узгоджуються між собою, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.
У ч. 2 ст. 266 КУпАП зазначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 в останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння (тремтіння пальців рук, поблідніння шкіри обличчя, зіниці очей звужені та не реагують на світло). При складанні протоколу відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі, на що він категорично відмовився, наполягаючи на тому, що він нічого не вживав та нічого не зобов`язаний робити. Останній відмовився підписати протокол та надати будь-які пояснення за його змістом. Вказану подію зафіксовано на портативний відеореєстратор №003. 
Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 правові наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та повідомили про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи викладене, у даному випадку працівниками поліції правильно була розцінена поведінка ОСОБА_1 як не бажання проходити відповідно до встановленого порядку огляд на стан наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим останнього було повідомлено про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.
За таких обставин апеляційний суд визнає долучені відеозаписи достатніми для того, щоб разом із іншими доказами зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
За клопотанням захисника Кудіна О.М. апеляційним судом були допитані свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Так, свідок ОСОБА_3 пояснив, що 11 жовтня 2025 року в м. Охтирка мопедом керував він, а ОСОБА_1 був його пасажиром. Коли до них під`їхали працівники поліції, то вони стояли на дорозі, він зліз з мопеда і стояв поряд, а ОСОБА_1 сидів на водійському сидінні. Працівникам поліції вони з ОСОБА_1 не сказали про те, що мопедом керував саме він, бо розгубилися.
Свідок ОСОБА_4 пояснила, що є матір`ю ОСОБА_1 11 жовтня 2025 року їй зателефонував син і сказав, що працівники поліції склали на нього протокол та звинуватили, що він вживав наркотики. Вона із сином поїхали в лікарню, щоб здати аналізи і довести той факт, що син не вживає наркотичні речовини, а бліде обличчя має із-за хвороби. Але в лікарні їм сказали надати направлення поліції. Тому вони поїхали до відділку поліції за направленням, але там їм відмовили його надати з причин, що вже пройшло дві голини після складання протоколу.
Заслухавши вказаних свідків, апеляційний суд зазначає, що пояснення свідка ОСОБА_3 про те, що саме він керував мопедом, та доводи апелянта, що зазначені в апеляційній скарзі, про те, з відеозапису не можливо встановити, хто саме керував скутером, так як двоє юнаків були у синіх куртках і у свідка також було посвідчення водія, на що поліцейські не звернули увагу, апеляційний суд не приймає, оскільки переглядом відеозапису подій установлено, що саме ОСОБА_1 сидів на мопеді на місці водія, коли до нього під`їхали поліцейські, а інший чоловік у цей час був неподалік від нього. Під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 не заперечував факт того, що саме він був за кермом транспортного засобу, повідомивши, що вони їдуть збирати гриби. Інший чоловік, що був разом з ним, дійсно говорив, що у нього є посвідчення водія відповідної категорії, але це стало відомо після того, як ОСОБА_1 повідомив, що не має посвідчення водія відповідної категорії, бо не має коштів на його отримання. 
Показами свідка ОСОБА_4 також не спростовується винуватість ОСОБА_1 , оскільки вона не була свідком подій, коли був складений протокол на її сина.
З огляду на викладене не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що до протоколу не долучено належних та допустимих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки спростовуються матеріалами відеозапису.
Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 не отримував направлення на проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, хоча не повинен був його проходити, бо був пасажиром, а також не отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд зазначає таке. 
Відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
У матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «Охтирська ЦРЛ» від 11 жовтня 2025 року, відповідно до якого огляд не проводився, що узгоджується з матеріалами долученого відеозапису, згідно з якими ОСОБА_1 відмовився проходити огляд з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, а також відмовився надавати будь-які пояснення за змістом протоколу та підписати його. Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення міститься відмітка про його відмову від отримання копії протоколу.
Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 звертався до Охтирської ЦРЛ з метою проведення огляду, де йому було відмовлено у проходженні огляду через відсутність відповідного направлення, а також, що при прибутті до відділу поліції з метою отримання направлення на освідування також було відмовлено у його видачі. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту звернення останнього до органу поліції та медичного закладу з метою отримання направлення та проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння відповідно. 
Про вказане зазначили лише сам ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_4 , яка є його матір`ю.
Окрім того, суд зазначає, що такий огляд ОСОБА_1 повинен був пройти на місці зупинки. А те, що він після відмови під огляду на місці зупинки добровільно звернувся до медичного закладу з метою пройти цей огляд, не виключає його відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки. 
Апеляційний суд також відмічає, що матеріали справи не містять доказів того, що огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння проведено з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, що спростовує доводи апелянта. Крім того, суд зазначає, що огляд ОСОБА_1 фактично не проводився з підстав відмови у його проведенні, що підтверджується матеріалами відеозапису, долученими до справи. 
Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що суд першої інстанції позбавив права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Частиною 2 цієї статті не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Наведені вище положення ст. 268 КУпАП не містять заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Як убачається з матеріалів справи, лист з рекомендованим повідомленням, яким надсилалась судова повістка про розгляд справи на 07 листопада 2025 року за поштовою адресою: АДРЕСА_1 , повернувся без вручення з відміткою, що адресат відсутній. Крім того, ОСОБА_1 надсилалася судова повістка про розгляд справи на 04 грудня 2025 року, яку останній отримав особисто 11 листопада 2025 року. 
Однак, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив.
З огляду на викладене, апеляційний суд відмічає, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості подавати усні чи письмові пояснення щодо обставин справи як під час розгляду справи судом першої інстанції, а тому не був позбавлений можливості подати докази та забезпечити належним чином свій судовий захист як самостійно, так і через захисника.
Щодо доводів апелянта про те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, може бути віднесене до кримінального обвинувачення в розумінні ст. 6 Конвенції із розповсюдженням гарантій щодо справедливого судового розгляду апеляційний суд зазначає таке. 
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.
Так, у рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).
Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), тому наведені вище докази є достатніми для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно долучені відеозаписи події відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, відображають подію адміністративного правопорушення та містять відомості, що підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому обґрунтовано взяті судом до уваги.
Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
З урахуванням установлених судом обставин апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, його винуватість у вчиненні даного правопорушення підтверджується сукупністю наявних у справі, належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених суддею обставин справи.
Отже, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння є правильними.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У свою чергу апелянтом в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків суду першої інстанції про наявність належних та допустимих доказів його невинуватості у вчиненні зазначеного правопорушення.
Істотних порушень вимог КУпАП, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваної постанови суду, під час розгляду даних матеріалів судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.
Отже, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, яким була надана належна правова оцінка, суддя правильно установив в діях ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а доказів на спростування таких висновків під час апеляційного розгляду здобуто не було.
Вказана справа про адміністративне правопорушення була розглянута суддею суду першої інстанції повно, всебічно, об`єктивно і будь-яких порушень, при цьому, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не вбачає підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтею 294 КУпАП, суддя
ПОСТАНОВИЛА:
Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Кудіна О.М. на цю постанову - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Суддя Сумського апеляційного суду	Терещенко О. І.