Справа № 758/3919/25 
Категорія 52 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року          м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді      Петрова Д.В.,
при секретарі судового засідання    Сідько І.О.,
за участю
позивача         ОСОБА_1 ,
представника позивача      Конюшко Д.Б.,
відповідача   ОСОБА_2 ,
представника відповідача  ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Конюшко Дениса Борисовича до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП,
У С Т А Н О В И В :
У березні 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Конюшко Д.Б. звернулася до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 17.09.2024 року о 10 год. 36 хв. в смт. Гостомель Київської області, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Mercedes-Benz GLS350» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по Гостомельському шосе М07 перед перехрестям з вул. Мирославська, 5, не дотрималась безпечної дистанції та здійснила зіткнення з автомобілем «Lexus» державний номерний знак НОМЕР_2 (належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (Позивач), який рухався попереду та який в свою чергу, від удару, зіткнувся з автомобілем «LAND ROVER» державний номерний знак НОМЕР_3 .
Відповідач порушила вимоги п.13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Внаслідок зазначеної ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, у результаті чого позивачу було завдано матеріальних збитків.
Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 12.11.2024 року у справі № 367/9966/24 винною в скоєнні правопорушення було визнано ОСОБА_2 .
Цивільно-правова відповідальність винної особи за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «Mercedes-Benz GLS350» НОМЕР_1 , на момент настання ДТП була застрахована відповідно до Полісу ОСЦПВВНТЗ № 218444311 виданого АТ «СК «ІНГО».
Страховиком відповідальності відповідача було виконано свій обов`язок і здійснено на користь позивача виплату страхового відшкодування у розмірі ліміту відповідальності страховика. Натомість станом на день пред`явлення цього позову відповідачем так і не було відшкодовано заподіяну позивачеві шкоду у повному обсязі.
Цивільно-правова відповідальність відповідача, як винної особи за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, на момент настання ДТП була застрахована відповідно до Полісу ОСЦПВВНТЗ № 218444311 виданого АТ «СК «ІНГО» та дійсного на дату ДТП.
15.10.2024 року на рахунок позивача було зараховано страхове відшкодування у розмірі 119 690 грн. 53 коп. 
Також 05.11.2024 на рахунок позивача було зараховано страхове відшкодування у розмірі 40 309 грн. 47 коп. Таким чином, загальна сума страхового відшкодування отриманого від АТ «СК «ІНГО» складає - 160 000 грн.
Відповідно до Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 1071/09-24 від 11.10.2024 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_2 складає 424 670 грн. 81 коп.
Транспортний засіб з метою його використання було відремонтовано позивачем, фактично понесені витрати на здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_2 становлять 415 650 грн.
Відтак, позивач просив стягнути з відповідача на його користь різницю між повною вартістю проведення відновлювального ремонту та розміром страхового відшкодування, що становить ліміт відповідальності страховика, 415 650 грн - (повна вартість оплаченого відновлювального ремонту), 160 000,00 грн. (належний розмір виплаченого страхового відшкодування, що становить ліміт відповідальності страховика - страхову сума за шкоду, заподіяну майну третіх осіб) 255 650 грн.
Також просить відшкодувати спричинену позивачці моральну шкоду, оскільки належний позивачці автомобіль «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_2 був її основним засобом пересування. Внаслідок пошкодження транспортного засобу з вини відповідача було порушено звичний розпорядок життя позивача та її сім`ї, на період ремонту позивач була позбавлена можливості користуватися своїм майном.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 31.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
07.05.2025 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.
В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та незаконними, а викладені обставини такими, що не відповідають дійсності та не знаходять свого підтвердження наданими доказами.
Відповідач має обґрунтовані сумніви щодо розміру матеріального збитку та фактично понесених позивачем витрат на ремонт транспортного засобу. Відповідач вказує, що позивач у справі не надав до суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що саме внаслідок ДТП, що трапилося 17.09.2024, було пошкоджено автомобіль до такого стану, який він мав станом на день його огляду експертом.
Щодо акту виконаних робіт, відповідач зазначає, що позивачем на підтвердження витрат на відновлювальний ремонт автомобіля додано копію акту виконаних робіт № 15034 від 11.11.2024, складеного ФОП ОСОБА_3 , відповідно до якого загальна сума вартості ремонту становить 415 650 грн. Проте, позивачем не надано до суду належних доказів, що ФОП ОСОБА_3 має касу і веде касову книгу та журнал реєстрації прибуткових і видаткових касових документів, відтак може сам виписувати квитанцію чи касовий ордер про отримання коштів. Таким чином, існують сумніви в тому, що гроші дійсно були отримані виконавцем послуг з ремонту автомобіля у вказаній у акті сумі.
23.05.2025 від позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 12.11.2024 року у справі № 367/9966/24 встановлено, що 17.09.2024 року о 10 год. 36 хв. в смт. Гостомель Київської області, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Mercedes-Benz GLS350 д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по Гостомельському шосе М07 перед перехрестям з вул. Мирославська 5, не дотрималась безпечної дистанції та здійснила зіткнення з автомобілем Lexus д.н.з. д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, та який в свою чергу, від удару, зіткнувся з автомобілем LAND ROVER д.н.з. НОМЕР_3 .
Унаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків, а водій ОСОБА_2 порушила вимоги п. 13.1 ПДР України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.
Відповідно до вищезазначеної постанови винною в скоєнні правопорушення було визнано ОСОБА_2 .
Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.
Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Тобто, вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 .
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме п. 1.5. наземні транспортні засоби - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.
Відповідно до п. 1.6. власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 1071/09-24, складеного оцінювачем ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 424 670 грн. 81 коп., вартість матеріального збитку складає 233 470 грн. 93 коп., розмір витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 208 432 грн. 86 коп.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частини третьої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
За правилами ст.1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02.02.2022 року у справі № 757/54513/16, провадження №61-16265св20, системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.
Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 1071/09-24, складеного оцінювачем ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 424 670 грн. 81 коп., вартість матеріального збитку складає 233 470 грн. 93 коп., розмір витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 208 432 грн. 86 коп.
Разом з тим принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу.
Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст.980 ЦК України).
Отже відшкодуванню підлягає різниця між повною вартістю проведення відновлювального ремонту і розміром страхового відшкодування, що становить ліміт відповідальності страховика, 415 650 грн. - (повна вартість оплаченого відновлювального ремонту), 160 000,00 грн. (належний розмір виплаченого страхового відшкодування, що становить ліміт відповідальності страховика - страхову сума за шкоду, заподіяну майну третіх осіб) = 255 650 грн.
Враховуючи доведеність вини ОСОБА_2 , яка керуючи належним відповідачу т/з, вчинила ДТП та завдала збитків позивачу, то відшкодування матеріальної шкоди заподіяної автомобілю позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 255 650 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку, що відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як роз`яснено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» № 4 від 31.03.1995, розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає у межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Щодо розміру моральної шкоди в сумі 20 000,00 грн, суд вважає, що заявлена позивачкою така вимога є надто завищеною, оскільки позивачка не надала суду достатніх та належних доказів, які б підтверджували заявлений нею розмір завданої моральної шкоди.
Визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Отже, суд дійшов висновку про те, що відповідач зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду позивачу в розмірі 5000 грн, враховуючи ступінь вини відповідача, характер та обсяг душевних страждань позивача, а визначення такого розміру грошової компенсації враховує вимоги розумності і справедливості, що узгоджується з характером моральних страждань позивача.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).
Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.
Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно із ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно як складність цієї справи, враховуючи предмет спору, а також з огляду на приписи п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 10 000 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позов ОСОБА_1 задоволено частково, а тому з відповідача слід стягнути витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 2 859 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят дев`ять) грн 30 коп.
Керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 141, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України суд,
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Конюшко Дениса Борисовича до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну майнову шкоду в розмірі 255 650 (двісті п`ятдесят тисяч шістсот) гривень.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 859 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят дев`ять) грн 30 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ;
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Суддя         Дмитро ПЕТРОВ