ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року	Львів	Справа № 300/3391/24 пров. № А/857/12455/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року (головуючий суддя: Кафарський В.В., місце ухвалення – м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди, –

встановив:

ОСОБА_1 , 01.05.2024 звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати незаконним та скасувати розпорядження селищного голови Чернелицької селищної ради № 30 від 08.04.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на роботі та стягнути з Чернелицької селищної ради на її користь середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу;
- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоди у розмірі 50 000 грн.
Обґрунтовує вказану позовну заяву тим, що розпорядженням № 30 від 08.04.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 », звільнено з посади інспектора з військового обліку та реєстрації місця проживання селищної ради за п. 3. ст. 40 Кодексу законів про працю України (за систематичне невиконання своїх посадових обов`язків, покладених посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку). Підставою звільнення вказано розпорядження № 117-к від 15.12.2023 «Про накладення дисциплінарного стягнення» та акт про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення причин невиконання своїх посадових обов`язків від 26.03.2024 № 1. Проте, позивачка вважає, що розпорядженням № 30 від 08.04.2024 є незаконним та протиправним, оскільки вона не порушувала положення посадової інструкції та правила внутрішнього трудового розпорядку. Наголосила, що в розпорядженні № 30 не вказано жодної інформації, яка слугувала б підставою для її звільнення чи хоча б свідчила про порушення ОСОБА_1 посадових обов`язків та правил внутрішнього трудового розпорядку. Також у спірному розпорядженні не враховано пояснень від 26.03.2024. ОСОБА_1 звернула увагу, що за час її багаторічної праці з 1989 року до 15.12.2023, до неї жодного разу не застосовувались дисциплінарні стягнення. В частині завданої моральної шкоди позивачка наголосила, що в результаті її незаконного звільнення та внесення запису до трудової книжки, їй завдано велику моральну шкоду, оскільки через незаконні та неправомірні дії відповідача їй довелось пройти морально-психологічні випробування тиск зі сторони керівника, створення несприятливих умов в колективі та налаштування інших працівників проти неї. Всі наведені фактори, на думку ОСОБА_1 , сприяли тому, що протягом останнього часу вона неодноразово потрапляла в лікарню, а також була змушена проходити консультації в різних лікарів, що також призвело до погіршення матеріального стану.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано розпорядження селищного голови Чернелицької селищної ради № 30 від 08.04.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Зобов`язано Чернелицьку селищну раду поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора з військового обліку та реєстрації місця проживання Чернелицької селищної ради.
Стягнуто з Чернелицької селищної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.04.2024 по 20.02.2025 в сумі 103966 грн 00 коп, з утриманням податків та обов`язкових платежів.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення на її користь середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 9534 (дев`ять тисяч п`ятсот тридцять чотири) грн 00 коп, з утриманням податків та обов`язкових платежів.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилась позивачка та оскаржила в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийнято за неповного з`ясування обставин справи, а тому просить витребувати від Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, нову довідку про середньоденний та середньомісячний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням премії, а також посадового окладу, що передбачений Постановою КМУ № 484 від 30 квітня 2024 та змінити судове рішення, в частині стягнення з Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, на її користь нової суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги позивачка покликається на те, що Івано-Франківський окружний адміністративний суд, приймаючи рішення від 20.02.2025 у справі № 300/3391/24, здебільшого з`ясував обставини, що мали значення для вирішення справи, визнав протиправним і скасував незаконне розпорядження селищного голови Чернелицької селищної ради № 30 від 08.04.2024 про її звільнення та зобов`язав відповідача поновити її на посаді. Проте, в частині визначення суми в розмірі 103 966 грн стягнення з Чернелицької селищної ради на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, таке з`ясування обставин справи є неповним, отже, рішення в цій частині є таким, що постановлене з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильним застосування норм матеріального права, а отже є всі підстави для зміни рішення в цій частині. Сума за час вимушеного прогулу повинна відображати саме реальні втрати незаконно звільненого працівника, а не бути формальним розрахунком. Позивач вважає, що середньоденний та середньомісячний розмір її грошового забезпечення повинен був бути розрахований з урахуванням премії, а також посадового окладу, що передбачений Постановою КМУ № 484 від 30 квітня 2024 року. На час підготовки апеляційної скарги, в неї не має можливості самостійно вирахувати суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з Чернелицької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, а тому вважає що суд повинен витребувати у відповідача нову довідку про середньоденний та середньомісячний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням премії, а також посадового окладу, що передбачений Постановою КМУ № 484 від 30 квітня 2024 та змінити рішення в цій частині.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 15.02.2021 перебувала на посаді інспектора з військового обліку та реєстрації місця проживання Чернелицької селищної ради.
Розпорядженням № 117-к від 15.12.2023 «Про накладення дисциплінарного стягнення», за невиконання посадових обов`язків згідно посадової інструкції та розпорядження Коломийської РВА № 11 від 17.11.2023, інспектору військового обліку та реєстрації місця проживання ОСОБА_1 оголошено догану (а.с. 13).
Розпорядженням № 30 від 08.04.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 » за систематичне невиконанням без поважних причин своїх посадових обов`язків, покладених посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку, звільнено з роботи з 08.04.2024 інспектора з військового обліку та реєстрації місця проживання ОСОБА_1 відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України; підставою зазначено розпорядження селищного голови № 117-к від 15.12.2023 «Про накладення дисциплінарного стягнення», а також акт про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення причини невиконання своїх посадових обов`язків (а.с. 9).
Спірне розпорядження позивачка отримала 08.04.2024, про що міститься її підпис на ньому, а також позивачкою зазначено, що «від дачі пояснень не відмовлялась, пояснення надані з адвокатським запитом від 26.03.2024» (а.с. 9).
Вважаючи оскаржуване розпорядження селищного голови Чернелицької селищної ради № 30 від 08.04.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 » незаконним та таким, що підлягає скасуванню, позивачка звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено правомірність спірного розпорядження про звільнення ОСОБА_1 , натомість, доводи позивачки підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, а тому оскаржуване розпорядження № 30 від 08.04.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 » суд визнав протиправним і скасував. З огляду на наведене, оскільки права позивачки порушені, то вони підлягають відновленню шляхом поновлення її на посаді, з якої було незаконно звільнено, а саме інспектора з військового обліку та реєстрації місця проживання селищної ради. При цьому суд зазначив, що на користь ОСОБА_1 слід стягнути з відповідача середній заробіток в сумі 103 966,00 грн (454,00 грн х 229 днів) за час вимушеного прогулу з утриманням податків та обов`язкових платежів, що розрахований згідно з довідкою про доходи ОСОБА_1 , яку відповідач надав 18.02.2024. Разом з тим, суд зазначив, що наведені позивачкою доводи щодо необхідності компенсувати моральну шкоду не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Вказане позбавляє суд можливості встановити факт завдання позивачці моральної шкоди протиправними діями відповідача та провести розрахунок її розміру згідно з критеріями, встановленими статтею 23 Цивільного кодексу України, а відтак підстави для задоволення позовних вимог у цій частині відсутні. Окрім цього, суд зазначив, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача (незаконне звільнення) не свідчить про завдання позивачці моральної шкоди.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Правові наслідки незаконного звільнення працівника з роботи передбачені статтею 235 Кодексу законів про працю України. Так, відповідно до частини 2 цієї статті при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Як встановлено судом першої інстанції, вимушений прогул у зв`язку з незаконним звільненням ОСОБА_1 починає свій відлік з 08.04.2024 та завершується 20.02.2025 (день ухвалення судом рішення у справі).
Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 08.02.1995 (далі - Порядок № 100).
Відповідно до абзаців 1-5 пункту 2 розділу ІІ вказаного Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31.12.2023, проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.
Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.
У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції здійснено розрахунок середньомісячної заробітної плати позивачки згідно з довідкою про доходи ОСОБА_1 , яку відповідач надав 18.02.2024 на виконання вимог ухвали про витребування доказів від 29.01.2025 і відповідно до якої розмір заробітної плати позивачки за останні 2 календарні місяці роботи (лютий і березень 2024 року) складає 18 160,00 грн, середньомісячна заробітна плата складає 9 534,00 грн, середньоденна заробітна плата складає 454,00 грн (а. с. 114).
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки вимушений прогул ОСОБА_1 складає 229 робочих днів у період з 08.04.2024 по 20.02.2025 включно, то на її користь слід стягнути з відповідача середній заробіток в сумі 103 966,00 грн (454,00 грн х 229 днів) за час вимушеного прогулу з утриманням податків та обов`язкових платежів.
Такий заробіток підлягає стягненню з роботодавця позивача, тобто з Чернелицької селищної ради.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що такий здійснено відповідно до норм чинного законодавства, з огляду на таке.
Пунктом 4 ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.
Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Апеляційний суд зазначає, що з метою з`ясування всіх обставин у справі, а також для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 витребувано у Чернелицької селищної ради довідку про середньоденний та середньомісячний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 на день звільнення відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за № 100, а також належним чином завірені копії усіх документів, які стали підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження № 30 від 08.04.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 » (а.с. 106-108).
Відповідач, 18.02.2025 надав суду витребувані додаткові докази (а.с. 112-116).
На підставі наданих відповідачем доказів та витребуваної довідки суд першої інстанції і прийняв оскаржуване позивачкою рішення.
Згідно з позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постанові від 29 листопада 2019 року у справі № 818/154/16, принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи; в адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення; принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази".
Враховуючи зазначене, судом апеляційної інстанції було вжито всіх заходів для належного розгляду справи, з урахуванням принципу офіційного з`ясування обставин справи.
Разом з тим, позивачка, щодо наданих відповідачем доказів, жодних заперечень в суді першої інстанції не подавала, при цьому в апеляційній скарзі зазначає, що це було пов`язано з тим, що у неї не було для цього достатньо часу, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення 20.02.2025.
Щодо наведеного апеляційний суд зазначає, що пасивна поведінка як позивачки, так і відповідача, як суб`єкта владних повноважень, під час розгляду справи в розглядуваному випадку не свідчить про порушення судом норм процесуального та матеріального права, оскільки судом було вжито необхідні заходи для належного розгляду справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року у справі № 300/3391/24 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська