ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8552/25 Справа № 179/288/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року                                                
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого судді: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В.,Халаджи О.В.
за участю секретаря Кругман А. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні  в м. Дніпрі апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2025 року  у цивільній справі за позовом Новомосковської окружної прокуратури до Магдалинівської селищної ради, ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача – Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування рішення ради, -

В С Т А Н О В И В:

09.02.2024 року керівник Новомосковської окружної прокуратури звернувся до суду із зазначеним позовом. В обгрунтування посилався на те, що 17.06.2021 року державним реєстратором Перещепинської міської ради Ільчаком І.Ю. зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку площею 34,4485 га, кадастровий номер 1222385000:02:001:0941 за Магдалинівською селищною радою Новомосковського району Дніпропетровської області.
Рішенням Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби» від 12.10.2021 року №1923-11/ VIII ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби орієнтовною площею 34,4485 га, яка розташована за межами с. Шевське Новомосковського району за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 1222385000:02:001:0941.
На підставі договору на виконання робіт від 27.10.2021 року №271021/547-п та завдання на розроблення проекту землеустрою від 27.10.2021 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для сінокосіння і випасання худоби – 01.08 за межами населеного пункту на території Новопетрівського старостинського округу № 5 Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області.
04.02.2022 року Магдалинівською селищною радою Новомосковського району Дніпропетровської області прийнято рішення №2753-14/VIII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби».
Пунктом першим вказаного рішення затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 1222385000:02:001:0941, площею 34,4485 га, для сінокосіння та випасання худоби. Пунктом другим вирішено передати ОСОБА_1 в оренду, без зміни цільового призначення, на 10 років земельну ділянку з кадастровим номером 1222385000:02:001:0941, площею 34,4485 га, для сінокосіння та випасання худоби. Пунктом четвертим вказано ОСОБА_1 на необхідність укласти та зареєструвати договір оренди на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку.
Відповідні вимоги пункту четвертого рішення №2753-14/VIII від 04.02.2022 року ОСОБА_1 виконано не було, договір оренди до сьогоднішнього дня так і не укладений.
Також, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 13.10.2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42022042110000064 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 367 , ч. 2 ст. 197-1 КК України, встановлено, що розроблений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для сінокосіння та випасання худоби – 01.08 за межами населеного пункту на території Новопетрівського старостинського округу № 5 Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області та його затвердження не відповідає вимогам земельного законодавства України та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування. Вказаний проект не відповідає приписам ст.ст. 60, 123 Земельного кодексу України, ст. 88 Водного кодексу України, ст. 50 Закону України «Про землеустрій», ст. 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр».
За інформацією Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області Державного агентства водних ресурсів України від 28.07.2022 року № 937/03-22 встановлено, що в районі земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 1222385000:02:001:0941, площею 34,4485 га, що відводиться в оренду ОСОБА_1 для сінокосіння та випасання худоби, обліковується водойма – ставок з площею водного дзеркала 16,7392 га, який розташований на б. Б/н 3, яка є правою притокою річки Чаплинка. Земельна ділянка сформована, в основному, за рахунок земель водного фонду, і надання її для сінокосіння та випасання худоби є грубим порушенням чинного законодавства.
Аналізом кадастрових планів відведення земельної ділянки водного фонду із позначеними межами водного дзеркала, прибережної захисної смуги, що містяться у Водогосподарському паспорті, розробленому у 2001 році, та у Проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 , встановлено, що вказана земельна ділянка з кадастровим номером 1222385000:02:001:0941 накладається на землі водного фонду, а саме на 50 метрову прибережну захисну смугу ставка, з площею водного дзеркала 16,7392 га, який розташований на б. Б/н 3, яка є правою притокою річки Чаплинка.
Таким чином, спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду. Надання у власність або користування земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахувань обмежень, зазначених у ст. 59 Земельного кодексу України, суперечить нормам ст. ст. 83, 84 цього Кодексу.
У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво.
Одночасно, Актом обстеження земельних ділянок узгоджувальної комісії виконавчого комітету Магдалинівської селищної ради від 14.09.2022 року з фото фіксацією, встановлено, що частина земельної ділянки засіяна багаторічними трав`яними кормовими культурами: люцерною - орієнтовною площею 7 га, посіви якої виходять за межі межових знаків, та суданкою - орієнтовною площею 5 га. На земельній ділянці, орієнтовною площею 3 га по праву сторону і орієнтовною площею 2,7 га по ліву сторону, спостерігається механічний обробіток без ознак вирощування будь яких сільськогосподарських культур.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер 1222385000:02:001:0941 категорія земельної ділянки визначена як - землі сільськогосподарського призначення. Разом з цим, таке визначення є безпідставним, оскільки означена земельна ділянка в силу закону відноситься до земель водного фонду, рішення про зміну цільового призначення землі у встановленому порядку компетентним державним органом не приймалось.
Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.
Незважаючи на означені вимоги земельного та водного законодавства, наявність порушень вимог ст. 123 Земельного кодексу України, Магдалинівською селищною радою прийнято рішення про затвердження проекту землеустрою відведення земельної ділянки з кадастровим номером 1222385000:02:001:0941.
Таким чином, при розробці проекту відведення спірної земельної ділянки та подальшому його затвердженні не дотримано вимоги земельного та водного законодавства України, внаслідок чого, Магдалинівською селищною радою Новомосковського району Дніпропетровської області прийнято незаконне рішення за № 2753-14/VIII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби», яким надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 1222385000:02:001:0941, площею 34,4485 га, для сінокосіння та випасання худоби.
Просив визнати незаконним та скасувати рішення сесії Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 04.02.2022 року № 2753-14/VIII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби», яким передано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку площею 34,4485 га, кадастровий номер 1222385000:02:001:0941, для сінокосіння та випасання худоби, що розташована за межами с. Шевське Новомосковського району Дніпропетровської області.
Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2025 року  у задоволенні позовних вимог  відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог Новомосковської окружної прокуратури до Магдалинівської селищної ради про визнання незаконним та скасування рішення ради закрито.
В апеляційній скарзі заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилається на доводи,аналогічні доводам позовної заяви.
     Вважав,що судом першої інстанції не враховано, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду. Аналіз норм законодавства свідчить про те, що фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством. Водночас відсутність цього проекту та не визначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги та про можливість до її встановлення передавати у користування ділянку, що підпадає під нормативно визначену 50-метрову зону від урізу води.
Посилається на доводи, аналогічні доводам, викладеним в позовній заяві. 
Зазначає, що за приписами частини дев`ятої статті 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15.09.2020 року № 469/1044/17 зауважила, що з огляду на цільове призначення спірної земельної ділянки як ділянки водного фонду, що не могла передаватися у приватну власність з іншою метою, ніж визначена у ч. 2 ст. 59 ЗК України, суди попередніх інстанцій правильно виснували про те, що і передання ділянки у приватну власність нібито із земель сільськогосподарського призначення, і подальша зміна її цільового призначення на землі громадської забудови є протиправними. Вимоги прокурора про визнання рішень незаконними та скасування у частині є ефективним способом захисту правомірного інтересу власника. Задоволення судами цих вимог є ефективним способом захисту такого права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки. Також Велика Палата Верховного Суду зауважила, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01. 2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52)). Тому оскарження такого рішення спрямоване не на втрату ним юридичної сили, а на захист інтересу у юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення). Тому його можна оскаржити впродовж усього часу тривання порушення зазначеного інтересу. Заволодіння приватними особами земельними ділянками водного фонду всупереч чинному законодавству, без законного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим ст. 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і конституційними правами всіх інших осіб на безпечне довкілля, непогіршення екологічної ситуації та використання власності не на шкоду суспільству.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права й обов`язки безпосередньо виникають, зокрема, з актів органів місцевого самоврядування. Отже, рішення цих органів можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. Суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч.1 ст. 21 ЦК України).
Таким чином, прийняття Магдалинівською селищною радою рішення щодо розпорядження землею не у спосіб, передбачений законом, не може оцінюватися як вираження волі територіальної громади, у зв`язку з чим прокурором подано вказаний позов в інтересах Магдалинівської селищної територіальної громади.
Крім того, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, не врахував висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справах № 554/10517/16-ц та № 633/408/18, постановах Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 910/21329/17, від 13.09.2023 у справі № 621/3475/19, від 20.09.2023 у справі № 910/3453/22. Зокрема, у справі № 633/408/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо, суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог ( ч. 1 ст. 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх буквально (див., наприклад, Документ сформований в системі «Електронний суд» 10.07.2025 11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20 (п. п. 1, 80-81, 83), від 01.07.2021 у справі № 9901/381/20 (п. п. 1, 43-47), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (п. п. 6, 2026, 101, 102), від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14 (п. п. 4, 26, 47), від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (п. п. 4, 36), від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (п. 31)). У справі № 554/10517/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суди першої й апеляційної інстанцій, правильно встановивши усі обставини справи, зокрема, незаконність передачі органами місцевого самоврядування земельної ділянки у приватну власність, що суперечить нормам чинного законодавства, мали підстави для задоволення позовних вимог. Згідно з принципом )ига поуіі еигіа («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи.
Також не погоджується з висновками суду про закриття провадження в частині позовних вимог до Магдалинівської селищної ради, третьої особи - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування рішення ради - наявністю господарського спору між сторонами.
Для правильного вирішення питання про юрисдикцію суду визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин можна оспорювати з погляду його законності, а вимогу про визнання такого рішення незаконним і про його скасування - розглядати за правилами цивільного судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, яких стосується позов, мають приватноправовий характер. У цьому разі вказану вимогу можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та заявляти до суду для розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо фактично метою такого позову є оскарження речового права (права оренди), що виникло у фізичної особи внаслідок реалізації відповідного рішення ради. Тобто, якщо на підставі рішення органу місцевого самоврядування фізична особа набула речове право на земельну ділянку, вимога про визнання незаконним такого рішення та про його скасування стосується приватноправових відносин і є цивільно-правовим способом захисту права позивача (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 24.042018 Документ сформований в системі «Електронний суд» 10.07.2025 15 у справі № 401/2400/16-ц, від 15.05.2018 у справі № 809/739/17, від 20.09.2018 у справі № 126/1373/17, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 25-28), від 20.03.2019 у справі № 756/5081/14-ц (пункт 32), від 03.07.2019 у справі № 756/5080/14-ц (пункт 37), від 16.06.2020 у справі № 554/9719/18)).
У своїх постановах від 14.03.2018 у справі № 363/2449/14, від 21.03.2018 у справі № 536/233/16, від 18.04.2018 у справі № 381/3752/16, від 15.09.2020 № 469/1044/17 Велика Палата Верховного Суду виклала висновки про те, що у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передання земельних ділянок у власність чи в оренду подальше оскарження правомірності набуття особою земельної ділянки має відбуватися за правилами цивільного (господарського) судочинства, оскільки існує спір про цивільне право. Зокрема, якщо особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду. Розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчорозпорядчої діяльності публічних органів. Якщо ж в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору (Постанова ВП ВС від 21.03.2018 №14-5зц18).
Таким чином, з огляду на зміст спірних правовідносин, їхній суб`єктний склад і взаємопов`язаність позовних вимог цей спір слід у цілому вирішувати за правилами цивільного судочинства, а зазначення у позовній заяві відповідачем ОСОБА_1 відповідає вимогам чинного законодавства та судовій практиці.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про отримання документів в електронному суді позивачем та його представником  та представником відповідача.  
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Відмовляючи в задоволенні позову до ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначений відповідач є неналежним щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення сесії Магдалинівської селищної ради. Також судом зазначено, що в частині позовних вимог до Магдалинівської селищної ради провадження підлягає закриттю, оскільки заявлена Самарівською окружною прокуратурою в позовній заяві вимога про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради пов`язана з оспорюванням рішення органу місцевого самоврядування (юридичної особи), у зв`язку з порушенням речового права на землю, а тому спір є господарським і підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.
Проте такий висновок не відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів спарви та встановлено судом першої інстанції 17.06.2021 року державним реєстратором Перещепинської міської ради Ільчаком І.Ю. зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку площею 34,4485 га, кадастровий номер 1222385000:02:001:0941 за Магдалинівською селищною радою. 
Рішенням Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби» від 12.10.2021 р. №1923-11/ VIII ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби орієнтовною площею 34,4485 га, яка розташована за межами с. Шевське Новомосковського району за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 1222385000:02:001:0941. 
На підставі договору на виконання робіт від 27.10.2021 року №271021/547-п та завдання на розроблення проекту землеустрою від 27.10.2021 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для сінокосіння і випасання худоби – 01.08 за межами населеного пункту на території Новопетрівського старостинського округу № 5 Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області. 
Магдалинівською селищною радою 04.02.2022 року прийнято рішення №2753-14/VIII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 1222385000:02:001:0941 площею 34,4485 га, для сінокосіння та випасання худоби, передано ОСОБА_3 в оренду на 10 років земельну ділянку. 
За інформацією Регіонального офісу водних ресурсів від 28.07.2022 року № 937/03-22 встановлено, що в районі земельної ділянки, обліковується водойма - ставок з площею водного дзеркала 16,7392 га, який розташований на балці Б/н 3, яка є правою притокою річки Чаплинка. 
Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 13.10.2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42022042110000064 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 197-1 КК України, проведено судову експертизу з питань землеустрою та згідно висновку експерта №СЕ-19/104-23/10483-ДЗ від 03.10.2023 року, експертом встановлено, що проект землеустрою, не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, а саме приписам ст.ст. 60, 123 Земельного кодексу України, ст. 88 Водного кодексу України, ст. 50 Закону України «Про землеустрій», ст. 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр». 
Згідно Висновку експерта №СЕ-19/104-23/10483-ДЗ від 03.10.2023 року, у пояснювальній записці проекту землеустрою зазначено, що згідно даних Публічної кадастрової карти України, а саме: шари аналітичні, частина земельної ділянки знаходиться в умовно прибережній захисній смузі - шар умовної прибережної смуги, який отримано в автоматичному режимі з урахуванням норм статті 60 Земельного кодексу України (без урахування крутизни схилів). Проте проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки обмеження (обтяження) у використанні земельної ділянки відсутні (не встановлювались). На графічних матеріалах досліджуваної документації із землеустрою, зокрема: викопіюванні з публічної кадастрової карти, схемі планової основи, схемі розміщення земельної ділянки, відображений водний об`єкт більш схожий на ставок. Одночасно на графічних матеріалах досліджуваного проекту землеустрою, зокрема польовому абрисі, не відображена відстань від урізу води водойми, що не відповідає приписам ст. 60 Земельного кодексу України, ст. 88 Водного кодексу України та ст. 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр».
Актом обстеження земельних ділянок узгоджувальної комісії виконавчого комітету Магдалинівської селищної ради від 14.09.2022 року з фотофіксацією, встановлено, що частина земельної ділянки засіяна багаторічними трав`яними кормовими культурами: люцерною - орієнтовною площею 7 га, посіви якої виходять за межі межових знаків, та суданкою - орієнтовною площею 5 га. На земельній ділянці, орієнтовною площею 3 га по праву сторону і орієнтовною площею 2,7 га по ліву сторону, спостерігається механічний обробіток без ознак вирощування будь-яких сільськогосподарських культур. 
Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (стаття 124 Конституції України).
Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. 
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 712/9272/17, провадження № 14-345цс19).
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 6 частини першої статті 20 ГПК України).
Верховний Cуд у постанові від 15.05.2018 року у справі №911/4144/16 (п. 7.3) зазначив, що справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, проте предмет спору в яких безпосередньо стосується прав і обов`язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.
У разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передання земельних ділянок у власність чи в оренду подальше оскарження правомірності набуття особою земельної ділянки має відбуватися за правилами цивільного (господарського) судочинства, оскільки існує спір про цивільне право. Якщо ж в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року №14-5зц18.
Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор просив визнати незаконним та скасувати рішення сесії Магдалинівської селищної ради, яким передано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку для сінокосіння та випасання худоби.
Таким чином у даному випадку вирішується питання не лише законності рішення органу місцевого самоврядування, а й правомірність набуття ОСОБА_1 права користування на цю земельну ділянку. Крім того, оскаржується рішення селищної ради, яка є суб`єктом владних повноважень, а не суб`єктом господарської діяльності.
Враховуючи всі критерії, які впливають на визначення предметної та суб`єктної юрисдикції (суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин) у їх сукупності, спір, що розглядається судом, є цивільно правовим і відноситься до юрисдикції загальних судів (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).
За таких обставин, з огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що справа в частині вимог до селишної ради підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, оскільки земельна ділянка, яка є предметом спору, була передана в оренду фізичній особі, тобто предмет спору в справі безпосередньо стосується прав і обов`язків цієї фізичної особи, отже справа має бути розглянута в порядку цивільного судочинства.Крім того, в результаті розгляду спору можуть порушуватися права ОСОБА_1 щодо орендованої земельної ділянки, тому він правильно зазначений в якості відповідача.
Що ж стосується вимог апеляційної скарги по суті спору, то слід звернути увагу на наступне.
В позовній заяві прокурор просив скасувати рішення селищної ради про передачу спірної земельної ділянки в оренду для сінокосіння та випасання худоби через його невідпо вимогам земельного законодавства, оскільки ця земельна ділянка сформована, в основному, за рахунок земель водного фонду, і надання її для сінокосіння та випасання худоби не можливе.
  Відповідно до статті 2 Закону України «Про охорону земель» об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.
Статтею 19 ЗК України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема на землі історико-культурного призначення, землі водного фонду.
Згідно із частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.
Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.
Відтак, змістом статті 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди.
Відповідно до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.
Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені змістом частини другої статті 59 ЗК України.
Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту (частина четверта статті 59 ЗК України).
Відтак, як вбачається зі змісту вищевказаних норм права, землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.
Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.
Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.
Згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 затверджено Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них (далі - Порядок № 486).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 486, цей Порядок встановлює єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них.
Пунктами 4, 5 Порядку № 486 визначено, що у межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88 - 91 ВК України. Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. Проекти цих зон розробляються на замовлення фізичних та юридичних осіб, узгоджуються з власниками землі, землекористувачами, Мінприроди, Держводагентством та територіальними органами Держземагентства, а на території Автономної Республіки Крим - з органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, водного господарства та земельних ресурсів і затверджуються відповідними місцевими органами виконавчої влади або виконавчими комітетами рад.
Водночас, відповідно до правового висновку, викладеному у змісті постанов Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 810/726/18, від 24 квітня 2019 року у справі № 826/13358/17, при наданні земельної ділянки за відсутності проєкту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги, необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон.
Вищезазначений висновок узгоджується також зі змістом постанов Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14.
Як зауважено Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2023 року у справі № 372/4149/18, застосовуючи зазначені норми права, суди повинні встановити фактичні обставини справи на момент виникнення спірних правовідносин відповідно до диспозиції зазначених норм та на підставі наданих сторонами доказів, надати оцінку юридичним фактам, що мають значення для справи, зокрема встановити категорію землі, факт її зміни та підстави цієї зміни.
Установлюючи фактичні обставини справи, суд має застосовувати всі можливі джерела та засоби доказування, передбачені нормами матеріального та процесуального права відповідно до положень процесуального закону.
Звертаючись до суду із позовом прокурор зазначав, що на земельній ділянці із кадастровим номером 1222385000:02:001:0941, площею 34,4485 га, що відводиться в оренду ОСОБА_1 для сінокосіння та випасання худоби, обліковується водойма – ставок з площею водного дзеркала 16,7392 га, який розташований на б. Б/н 3, яка є правою притокою річки Чаплинка, а отже відповідно до вимог Водного кодексу України відносяться до земель водного фонду.
На обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на матірали кримінального првадження №42022042110000064 в рамках якого було проведено судову експертизу, листи регіонального офісу водних ресурсів, та акти обстеження спірної замельної ділянки, відповідно до яких земельна ділянка надлана ОСОБА_1 із порушенням вимог земельного законодавства у звязку ізтим, що сформована в в основному за рахунок земель водного фонду, оскільки на її територіє є водойма- ставок з площею водного дзеркала 16,7392 га, що розташований на б. Б/н, яка є правою притокою річки Чаплинка.
Враховуючи встановлені обставини, які підтверджуються відповідними доказами наявні порушення земельного законодавства при розробці проекту відведення спірної земельної ділянки, а тому Магдалинівською селищною радою прийнято рішення про затвердження проекту землеустрою відведення земельної ділянки незаконно.
Також злід звернути увагу, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (див. наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц).
Велика Палата Верховного Суду також виснувала, що відновленням становища, яке існувало до порушення, є також визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування. На підставі оскаржуваного рішення селищної ради було здійснено державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, отже, вимоги про визнання оспорюваного рішення недійсним як окремий спосіб захисту поновлення порушених прав можуть бути предметом розгляду в господарських судах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17).
Тому обраний прокурором спосіб захисту шляхом оскарження рішення (наказу) уповноваженого органу про передачу земельної ділянки в комунальну власність безпосередньо передбачений у пункті 10 частини другої статті 16 ЦК України та, за встановлених судами конкретних обставин справи, є достатнім і ефективним у спірних правовідносинах, відповідає правовій природі відносин учасників спору. З урахуванням обставин, з якими прокурор пов`язував порушення прав та інтересів держави, скасування рішення уповноваженого органу, яке продовжує діяти як підстава виникнення та існування права оренди приведе до усунення порушення прав держави на особливо цінні об`єкти археологічної спадщини. (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17).
У цій справі встановлено, що спірну земельну ділянку фактично виведено із земель водного фонду, вона в силу вимог закону є особливо цінною землею та не може передаватись в оренду для випасання худоби.
Отже, Магдалинівська селищна рада не мала права розпоряджатись вказаною земельною ділянкою шляхом передачі її в оренду, у зв`язку з чим фактично незаконно змінила цільове призначення спірної земельної ділянки із подальшим відведенням ОСОБА_1 земельної ділянки в оренду для сінокосіння та випасання худоби.
За встановлених судом конкретних обставин цієї справи вимога про визнання незаконним та скасування рішення сесії Магдалинівської селищної ради від 04.02.2022 року, на підставі якої передано ОСОБА_1 спірну земельну ділянку в оренду, відповідає критерію правомірності та ефективності вибраного позивачем способу захисту порушеного права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки водного фонду та особи її користувача.
За встановлених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. При цьому зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч.4 ст. 376 ЦПК України).
Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції щодо процесуальних питань та по суті спору не відповідають обставинам справи та вимогам закону, апеляційна скарга прокуратури підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).Згідно ч.ч. 1 ст 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що позовні вимоги прокуратури підлягають задоволенню, на її користь з відповідачів у порядку ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги по 2664,64 грн. з кожного відповідача.

Керуючись ст. ст.368, 376 , 381,382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.
Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2025 року  скасувати. 
Позовні вимоги Новомосковської окружної прокуратури до Магдалинівської селищної ради, ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача – Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування рішення ради задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати рішення сесії Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 04.02.2022 року № 2753-14/VIII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби», яким передано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку площею 34,4485 га, кадастровий номер 1222385000:02:001:0941, для сінокосіння та випасання худоби, що розташована за межами с. Шевське Новомосковського району Дніпропетровської області.
Стягнути з Магдалинівської селищної ради та ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір в сумі по 2664,64 грн. з кожного.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2025 року.

Судді: