Cправа № 611/135/26
н/п 3/611/110/26
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2026 року суддя Барвінківського районного суду Харківської області Коптєв Ю.А., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлевичі Самбірського району Львівської області, громадянина України, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,
за ч. 1 ст 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

В С Т А Н О В И В:
15 січня 2026 року близько 21:43 по вулиці Центральна в м. Барвінкове Ізюмського району Харківської області ОСОБА_1 керував автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Крім того, 15 січня 2026 року близько 21:43 по вулиці Центральна в м. Барвінкове Ізюмського району Харківської області ОСОБА_1 керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно поданого за допомогою звукового сигналу та червоним проблиском маячка, не зупинився, своїми діями порушив п. 2.4 ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 1222 КУпАП.
Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 10 лютого 2026 року дані матеріли об`єднані в одне провадження.
При розгляді справи ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП визнав в повному обсязі. Щиро розкаявся, прохав не позбавляти його права керування транспортними засобами. Крім того, надав до суду звернення командира ВЧ НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , де зазначено, що ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді сержанта із матеріального забезпечення роти протитанкових ракетних комплексів, його службові обов`язки безпосередньо пов`язані з необхідністю користування транспортними засобами. Позбавлення права керування суттєво ускладнить виконання ним функціональних завдань та негативно вплине на забезпечення діяльності ВЧ НОМЕР_1 , а тому просить суд не позбавляти права керування транспортними засобами у зв`язку з його затребуваністю в підрозділі в якості водія.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні даних правопорушень підтверджуються дослідженими доказами, а саме: даними протоколів про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 567706 від 15.01.2026, серія ЕПР 1 № 567699 від 15.01.2026, відеозаписом, доданим до протоколів про адміністративні правопорушення.
Таким чином, ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122-2 та ч. 1 ст.130 КУпАП, а саме: не виконання вимоги працівника поліції про зупинку транспортного засобу та відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Враховуючи особу ОСОБА_1 характер правопорушень, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих вину обставин, згідно правил ст. 36 КУпАП шляхом повного поглинання менш суворого адміністративного стягнення більш суворим необхідно застосувати до нього стягнення, передбачених санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини.
Положення ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язані з`ясувати зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.
Всі зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.
Підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 не зазначені та під час розгляду справи не встановлені.
Водночас у даному випадку, на переконання суду, наявні підстави для зміни покарання в частині призначеного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Згідно зі статтею 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Згідно зі ст.1512 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
В п. 2.2 Рішення від 15.06.2022 р. № 4-р(II)/2022 Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адмінвідповідальності, зазначив, що: адмінвідповідальність в Україні та процедура притягнення до адмінвідповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні» (перше речення абз.1 п.п.4.1 п.4 мотивувальної частини Рішення від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010);
- «суспільна користь адмінстягнень за адмінправопорушення полягає не в поповненні державного бюджету, а в забезпеченні конституційного правопорядку, безпеки суспільства та прав і свобод кожної особи» (перше речення абз.1 п.п.2.5 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21.07.2021 р. № 3-р(II)/2021).
В п.3 цього Рішення, Конституційний Суд України вказав, що за ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Конституційний Суд України в Рішенні від 2.11.2004 р. № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності в контексті вирішення питання конституційності ст.69 КК України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, зазначив таке:
- «Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить п.3 ч.1 ст.65 КК України відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину» (абз.7 та 8 п.п.4.2 п.4 мотивувальної частини);
- «встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності» (абз.6 п.5 мотивувальної частини).
В ч.2 та 3 п.4.3 Рішення Конституційний Суд України вкотре наголосив, що в законодавчому внормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності.
Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адмінстягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.
З огляду на наведені у рішенні Конституційного Суду України висновки, суд вважає доречним розглянути доводи командира про врахування принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, адже правопорушник ОСОБА_1 виконує обов`язки водія та є незамінним спеціалістом у своїй галузі, а позбавлення його прав керування транспортними засобами може впливати на обороноздатність підрозділу.
Так, положеннями ст.130 КУпАП до її редакції із змінами, внесеними Законом №1231 від 16.02.2021 року, адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами визначались альтернативними, тобто штраф із позбавленням права керування транспортними засобами або без такого.
Діючими ж нормами ст.130 КУпАП передбачено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Вищевказані зміни не надають можливості суду застосувати і положення ст.22 КУпАП.
Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Згідно з рішенням ЄСПЛ від 21.01.2011 р. у справі «Корнєв та Карпенко проти України» адміністративні правопорушення, закріплені норми КУпАП, за які передбачена відповідальність у виді позбавлення певних прав, не є незначними, у зв`язку з чим вони відносяться до норм, які регулюються кримінальним законодавством і таким, що вимагає застосування всіх гарантій статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, відповідно до ст.69 КК України винній особі може бути призначене покарання більш м`яке, ніж передбачене законом.
Враховуючи, що КУпАП прийнятий Верховною Радою УРСР 07.12.1984 року і він не включає поняття призначення стягнення нижче, передбаченого статтею КУпАП, то в даному випадку відповідно до ст.7 КУпАП суд вважає за можливе застосувати норми статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і призначити стягнення більш м`яке, ніж передбачене санкцією статті 130 КУпАП.
Крім того, згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення. 
На підставі ч. 1 ст.130 КУпАП, керуючись ст.ст. 251, 280, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О ВИ В:
ОСОБА_1  визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. без позбавленням права керування транспортними засобами.
Сума штрафу має бути перераховано: отримувач коштів: ГУК Харків.обл. ОТГ Барвінкове. Код отримувача - 21081300. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Рахунок отримувача – UA168999980313020149000020001. Код класифікації доходів бюджету: 37874947. Призначення платежу - адміністративний штраф у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Стягнути з  ОСОБА_1  судовий збір на користь держави в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Судовий збір має бути перераховано: отримувачу коштів: ГУК у м. Києві /м.Київ/ 22030106, Код за ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача: 899998, рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, Код кваліфікації доходів бюджету: 22030106.
З урахуванням ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП та примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби, стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу в розмірі 34 000,00 грн.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Барвінківський районний суд протягом 10 діб з дня її проголошення.

Суддя Барвінківського районного суду Ю.А. Коптєв