МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Д. Ростовського, 35, смт Макарів, Київська область, 08001, тел/факс (04578)5-13-39, e-mail inbox@mk.ko.court.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2025 р. Справа №370/2926/20 
Провадження № 2/370/81/24

Макарівський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді    Косенко А.В.,
із секретарем судового засідання   Зозулею Я.А., 
за участю:
представника позивача     ОСОБА_1 ,
представника третьої особи   Василенка Н.В.,
при розгляді у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Макарів Київської області справи за позовом 
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності договору.
в с т а н о в и в:
ОСОБА_2 , (далі - позивач) в особі представника адвоката Суткович М.А., звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 (далі – відповідач-1), ОСОБА_3 (далі – відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , в якому вказала, що вона відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №244930 від 03.03.2009 року на підставі договору купівлі-продажу від 17.02.2009 року №208 набула у власність земельну ділянку площею 0,9667 га з кадастровим номером №3222782600:05:050:0028, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Колонщинська сільська рада.
Вказана земельна ділянка з 2010 по 2013 року була предметом судового спору за позовом Міжрайонного природоохоронного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, ДП Макарівське лісове господарство, Макарівської РДА Київської області до ОСОБА_2 , та інших відповідачів про визнання незаконними державних актів на право власності на земельні ділянки, недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та повернення їх до державної власності. Ухвалою від 06.04.2010 року у межах вказаної судової справи на вищевказану земельну ділянку було накладено арешт у якості заходу забезпечення позову. Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 28.12.2011 року у задоволенні вимог позивача було відмовлено у повному обсязі, з чим погодилися також суди апеляційної та касаційної інстанції (рішення Апеляційного суду Київської області у справі №22ц-2025/12 від 03.04.2012 року; ухвала ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-19547 св12 від 05.06.2013 року).
Як вказує позивач, у 2011 році ОСОБА_3 , висловив бажання придбати в позивача вказані земельну ділянку внаслідок чого 27.12.2011 року між позивачем та відповідачем-1 було укладено Попередній договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Орловською О.Е., та зареєстрований в реєстрі за №7797.
Відповідно до п. 1 Попереднього договору купівлі-продажу від 27.12.2011 року сторони зобов`язувались в строк до 27.03.2012 року укласти основний Договір купівлі-продажу земельних ділянок.
Відповідно до п. 2.6. Попереднього договору купівлі-продажу від 27.12.2011 року відповідач-1 взяв на себе зобов`язання зняти з вищезазначених земельних ділянок заборону (арешт), для чого позивач видала відповідачу довіреність на право представлення її інтересів. Окрім того, позивач передала оригінали Державних актів на землю серії ЯЖ №244929, ЯЖ №244930, на підтвердження своїх намірів укласти в майбутньому договір купівлі-продажу землі.
У вказаний в Попередньому договорі від 27.12.2011 року строк відповідач-1 не зняв з земельних ділянок арешт, укладення основного договору не ініціював, таким чином відмовившись від виконання умов Попереднього договору від 27.12.2011 року в односторонньому порядку.
Відповідно до п. 3 Попереднього договору купівлі-продажу від 27.12.2011 року, у випадку, якщо основний договір не буде укладено в зазначений термін з причин, які не залежать від волі сторін, за згодою сторін термін оформлення основного договору продовжується на строк за домовленістю сторін.
Позивач жодних домовленостей про продовження дії Попереднього договору купівлі-продажу від 27.12.2011 року з відповідачем-не підписувала, а отже зобов`язання встановлене попереднім договором (укласти основний договір) припинилось 28.03.2012 року.
У вересні 2020 року позивач, бажаючи скористатись своїм правом розпорядитись своєю власністю, знайшла покупця земельних ділянок за вигідною для неї ціною.
02.10.2020 року позивач звернулась до Макарівського районного суду Київської області із заявою про скасування заходів забезпечення позову у справі №2-177/11, та для того, щоб не втратити покупця за час, поки суд буде розглядати вказане клопотання, 21.10.2020 року позивач уклала Попередній договір купівлі-продажу земельних ділянок з ОСОБА_4 .
Відповідно до п. 2.1. Попереднього договору купівлі-продажу від 16.10.2020 року продавець має намір продати, а покупець купити нерухоме майно, що є предметом цього договору за ціною, що буде еквівалентною 30394,40 дол. США.
На підтвердження дійсних намірів про наступне укладання основних договорів покупець передав позивачу завдаток в розмірі 5000 дол. США.
Позивач вказує, що 12.10.2020 року, очевидно після того, як відповідач-1 дізнався про те, що позивач розпочала процедуру про зняття арешту, відповідач-1 приїхав до позивача особисто та почав вимагати передання земельних ділянок та погрожувати. Відповідач-1 вимагав віддати землю «по хорошому», погрожував застосувати щодо позивача «відповідні заходи впливу», вимагав «добре усвідомити наслідки своїх дій» і «погоджуватися вирішити питання мирно» поки він це пропонує, казав «зробити правильний вибір від якого життя буде безпечним та приємним» і висловлював інші подібні фрази, спрямовані на погрози та залякування з метою отримати майно позивача у власність.
Позивач повідомила відповідача-1, що не має більше наміру продавати йому земельні ділянки. Окрім цього, відповідачем-1 позивачу була надана письмова заява-повідомлення, в якій відповідач-1 вимагав від позивача з`явитись 15.10.2020 року за вказаною адресою для укладення договору купівлі-продажу земельних ділянок. У заяві містяться погрози застосування певних засобів впливу до позивача, якщо вона не погодиться відчужити земельні ділянки.
У зв`язку з наведеним позивачем була подана заява про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України (вимагання) до Макарівського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області.
15.10.2020 року позивачем було направлено поштою відповідачу-1 відповідь на його заяву, в якій позивач повідомила про припинення між ними зобов`язань за Попереднім договором від 27.12.2011 року та просила повернути Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №244929 та ЯЖ №244930 та припинити шантаж.
11.11.2020 року згідно з відомостей з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідачу-1 ОСОБА_3 отримав вказаний лист особисто. 
Як вказує позивач, відповідачу-1 достеменно було відомо про відсутність у позивача волі та волевиявлення відчужувати йому земельні ділянки.
Разом з тим, 18.11.2020 року, готуючись до укладення основного договору купівлі-продажу з покупцем ОСОБА_4 , позивач дізналась, що її земельна ділянка вже продана відповідачу-1 на підставі договору-купівлі продажу від 16.11.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І., зареєстрованого у реєстрі за №929, та договору купівлі-продажу від 17.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І., зареєстрованого у реєстрі за №930.
Ознайомившись з матеріалами нотаріальної справи, позивач дізналась, що земельні ділянки, в тому числі і та, що є предметом даного спору, без її згоди та відома були продані від її імені нібито її представником відповідачем-2 своєму братові відповідачу-1.
Підставою для такого представництва стала Довіреність від 27.12.2011 року (далі - Довіреність), посвідчена приватним нотаріусом КМНО Орловською О.Е., зареєстрована в реєстрі за №7798, якою позивач нібито уповноважила відповідача-1 та відповідача-2 вчиняти від імені позивача юридично значущі дії. З тексту довіреності вбачається, що вона видана строком на 10 років та дійсна до 27.12.2021 року.
Позивач пам`ятає лише факт укладення довіреності на виконання п. 2.6. Попереднього договору купівлі-продажу від 27.12.2011 року, відповідно до якого відповідач-1 взяв на себе зобов`язання зняти з земельних ділянок заборону (арешт), а позивач видала довіреність на право представлення її інтересів.
При цьому позивач вказує, що не пам`ятає укладення довіреності на вчинення юридичних дій з її майном строком аж на 10 років, інакше б відкликала її. За першої змоги, 19.11.2020 року позивач припинила дію вказаної довіреності.
У зв`язку з тим, що земельні ділянки вибули з власності позивача всупереч її волі на підставі недійних правочинів, позивач змушена звернутись до суду з позовом для захисту своїх прав.
Позивач вказує, що всупереч ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
В своїй сукупності вказані обставини та дії позивача достовірно вказують на відсутність волі позивача на укладення спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки.
Також вказує, що дії відповідачів не можна вважати такими, що виконані на виконання доручення позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.ст. 237, 244 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
Відповідно до 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Також дії повіреного не відповідають вимогам ст.ст. 1004, 1006 ЦК України, оскільки істотні умови спірного договору відповідачі ніколи не обговорювали і не узгоджували з позивачем. Про спірні правочини відповідачі її не повідомили. Навпаки земельні ділянки позивача відчужувались таємно від неї, для того, щоб вона не перешкодила вчиненню цих дій. Кошти від вчинених правочинів відповідач-2 позивачу не передав.
Вказане свідчить, що відповідачі діяли недобросовісно, на шкоду інтересам позивача.
Також позивач вказує, що договір доручення на відчуження земельних ділянок з відповідачами не укладала, довіреність не наділяла відповідачів повноваженнями розпоряджатись її власністю.
Крім того позивач вказує, що відповідачі суттєво занизили ціну земельної ділянки, оскільки вона мала змогу продати свою власність дорожче, а натомість вона змушена понести штрафні санкції за попереднім договором від 21.10.2020 року, укладеним з ОСОБА_4 , внаслідок чого змушена буде повернути останньому суму завдатку у подвійному розмірі, що становить 283 700 грн.
Вказує, що відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
Відповідачі, керуючись довіреністю, де вони обидва зазначені як представники, вчинили правочин у своїх інтересах. Один представник продав майно довірителя іншому представнику (своєму брату) навіть не запитавши згоди довірителя, на власний розсуд визначивши ціну, занизивши її. При цьому вони достовірно знали про небажання позивача відчужувати земельні ділянки відповідачу-1.
Враховуючи викладене, позивач, посилаючись на вищевказані обставини та норми цивільного законодавства позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,9667 га з кадастровим номером №3222782600:05:050:0028, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Колонщинська сільська рада, від 17.11.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., зареєстрований у реєстрі за №930; повернути сторони вказаного договору купівлі-продажу у попередній стан шляхом визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І., індексний номер: 55178310 від 17.11.2020 року; визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріуса Макарівського районного нотаріального округу Київської області Ольшевського Володимира Степановича, індексний номер: 55672551 від 14.12.2020 року. Також просила стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати.
У встановлений судом строк та у встановленому процесуальним законом порядку відповідачі не скористалися правом заперечити проти позову та у встановлений судом строк не подали відзиву на позов. 
Ухвалою суду від 26.01.2021 року позовну заяву ОСОБА_2 , прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд даної цивільної справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 21.04.2021 року, яке неодноразово відкладалося. 
Ухвалою суду від 09.08.2021 року було задоволено заяву ОСОБА_2 , про забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку.
Ухвалою суду від 10.06.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.07.2024 року, який неодноразово відкладалося.
У судовому засіданні 07.02.2025 року представник позивача адвокат Марченко О.В., позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити із вказаних у позові підстав.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, що не перешкоджає розглядові справи.
У судовому засіданні 07.02.2025 року представник третьої особи адвокат Василенко Н.В., позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити із вказаних у позові підстав.
Заслухавши учасників справи, дослі дивши її письмові матеріали справи, суд встановив наступне.
Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №244929 від 03 березня 2009 року, на підставі Договору купівлі-продажу від 17 лютого 2009 року №202 ОСОБА_2 набула у власність земельну ділянку, площею 0,9667 га, для ведення індивідуального садівництва з кадастровим номером №3222782600:05:050:0027, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Колонщинська сільська рада.
Також, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №244930 від 03 березня 2009 року, на підставі Договору купівлі-продажу від 17 лютого 2009 року №202 ОСОБА_2 набула у власність земельну ділянку, площею 0,9667 га, для ведення індивідуального садівництва з кадастровим номером №3222782600:05:050:0028, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Колонщинська сільська рада
Вказані земельні ділянки з 2010 по 2013 роки були предметом судового спору за позовом Міжрайонного природоохоронного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства "Макарівське лісове господарство", Макарівської районної державної адміністрації у Київській області до ОСОБА_2 та інших відповідачів про визнання незаконними державних актів на правов власності на земельні ділянки, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та повернення їх до державної власності.
Ухвалою від 06 квітня 2010 року в межах судової справи за позовом прокурора на вищевказану земельну ділянку було накладено арешт в якості заходу забезпечення позову.
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 28 листопада 2011 року у задоволенні позовних вимог прокурора було відмовлено в повному обсязі, з чим погодилися апеляційна та касаційна інстанції (судове рішення Апеляційного суду Київської області від 03 квітня 2012 року та судове рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05 червня 2013 року).
У 2011 році, до ухвалення у справі рішення першої інстанції, ОСОБА_3 висловив бажання придбати у позивача вказані земельні ділянки.
Так, в період коли спірна земельна ділянка була предметом розгляду за позовом прокурора в інтересах держави до ОСОБА_2 , а саме 27 грудня 2011 року між ОСОБА_2 , як продавцем, та відповідач 1 ОСОБА_3 , як покупцем, було укладено попередній договір купівлі-продажу вказаних земельних ділянок, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Орловською О. Е. та зареєстрований в реєстрі за №7797 (далі - попередній договір).
Відповідно до пункту 1 попереднього договору, сторони зобов`язувались в строк до 27 березня 2012 року укласти основний договір купівлі-продажу земельних ділянок.
В пункті 2.3. попереднього договору сторони визначили ціну майна в розмірі 160 000,00 грн.
Відповідно до пункту 2.4 попереднього договору, відповідач-1 ОСОБА_3 до підписання договору передав, а позивач прийняв забезпечувальний платіж у розмірі 160 000 грн, в рахунок оплати ціни продажу.
Згідно з пунктом 2.6. попереднього договору, відповідач-1 ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання зняти із спірних земельних ділянок заборону (арешт) та здійснити підготовку усіх необхідних документів для укладення основного договору, для чого позивач видала відповідачу-1 ОСОБА_3 довіреність на право представляти її інтереси та передала оригінали державних актів на право власності на земельні ділянки.
Відповідно до пункту 3 попереднього договору, у випадку, якщо основний договір не буде укладено в зазначений термін з причин, які не залежать від волі сторін, за згодою сторін термін оформлення основного договору продовжується на строк за домовленістю сторін.
27 грудня 2011 року позивач довіреністю уповноважила ОСОБА_3 та ОСОБА_3 представляти її інтереси в усіх державних громадських, господарських та інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності, в тому числі в усіх правоохоронних органах, прокуратурі, органах державної влади та місцевого самоврядування, у державних нотаріальних конторах чи у приватних нотаріусів, з питань користування та розпорядження (в тому числі продажу за ціну та на умовах на їх розсуд, обміняти, здати в оренду, передати в іпотеку за моїми зобов`язаннями та зобов`язаннями третіх осіб), належними ОСОБА_2 на праві власності земельними ділянками, які розташовані на території Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області, цільове призначення яких - ведення індивідуального садівництва.
Згідно довіреності від 27.12.2011, позивач уповноважила відповідачів: подавати від її імені заяви, в тому числі заяву про її сімейний стан та про належність їй майна на праві особистої власності, подавати довідки та інші документи, отримувати необхідні довідки та документи, пов`язані з користуванням та розпорядженням земельними ділянками, представляти її інтереси у відповідних уповноважених органах, зокрема в органах нотаріату, в органах місцевого самоврядування та органах реєстрації нерухомого майна, тощо, вирішувати питання щодо виготовлення та отримання державних актів на земельні ділянки (їх дублікатів), укладати цивільно-правові угоди щодо розпорядження земельними ділянками, в тому числі укладати договори іпотеки, договори про задоволення вимог, договори поруки та інші, отримувати грошові суми за цими угодами, розписуватися за неї, сплачувати належні за неї платежі, пов`язані з користуванням та розпорядженням земельними ділянками, вести від її імені усі судові справи в усіх судових установах тощо.
Вказана довіреність видана терміном на десять років та була дійсна до 27 грудня 2021 року; посвідчена приватним нотаріусом КМНО Орловською О. Е., зареєстрована в реєстрі за №7798.
Матеріали справи не містять доказів, що відповідачами на підставі довіреності було здійснено заходи щодо зняття арешту і спірних земельних ділянок.
02 жовтня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Макарівського районного суду Київської області із заявою про скасування заходів забезпечення позову (зняття арешту із спірних земельних ділянок), вжитих судом у справі за позовом прокурора.
12 жовтня 2020 року відповідачем-1 ОСОБА_3 позивачу була подана письмова заява-повідомлення, в якій останній вимагав від ОСОБА_2 з`явитись 15 жовтня 2020 року за відповідною адресою для укладення основного договору купівлі-продажу земельних ділянок. У заяві також відповідач-1 зазначив, що відносно ОСОБА_2 будуть застосовані певні засоби впливу, якщо вона не погодиться відчужити йому земельні ділянки.
15 жовтня 2020 року позивачем було направлено поштою відповідачу-1 ОСОБА_3 відповідь на його заяву, в якій ОСОБА_2 повідомила про припинення між ними зобов`язань за попереднім договором від 27 грудня 2011 року та просила повернути державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №244929 та ЯЖ №244930 і припинити шантаж.
21 жовтня 2020 року ОСОБА_2 , як продавець, уклала попередній договір купівлі-продажу земельних ділянок з ОСОБА_4 , як покупцем, відповідно до пункту 2.1 якого, сторони у строк до 16 жовтня 2021 року зобов`язуються укласти та оформити договори купівлі-продажу земельних ділянок що знаходяться за адресою: Київська область, Макарівський район, Колонщинська сільська рада, за ціною, що буде еквівалентною 15197,20 доларів США кожна.
Згідно пункту 2.2 договору від 21.10.2020 на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання основних договорів покупець передав позивачу завдаток в розмірі 5 000 доларів США, про що також свідчить розписка.
05 листопада 2020 року Макарівський районний суд Київської області постановив ухвалу, якою скасував заходи забезпечення позову та звільнив земельні ділянки з-під арешту.
17 листопада 2020 року між позивачем, від імені якої на підставі довіреності від 27 грудня 2011 року діяв відповідач-2 ОСОБА_3 , як продавцем, та відповідач-1 ОСОБА_3 , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,9667 га, для ведення індивідуального садівництва з кадастровим номером №3222782600:05:050:0028, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Колонщинська сільська рада, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гембарською С. І., зареєстрований у реєстрі за №930.
Згідно з пунктом 2.1 договору від 17.11.2020 року, сторони домовилися, що вартість відчужуваної земельної ділянки становить 80 000 грн, а згідно з пунктом 2.3 договору згідно звіту з експертної грошової оцінки ринкова вартість земельної ділянки складає 252 376 грн.
Відповідно до пункту 3.1 договору від 17.11.2020, продавець свідчить, що земельна ділянка, що відчужується, до моменту укладення цього договору нікому іншому не продана, не подарована, не передана як внесок до статутного капіталу юридичної особи, іншим способом не відчужена, під арештом не перебуває, судового спору щодо неї, прав третіх осіб у зв`язку із наймом, орендою, тимчасовим використанням, щодо зазначеної ділянки немає.
Як передбачено пунктом 6.8 договору від 17.11.2020, сторони цього договору стверджують, що цей договір не приховує інший правочин, вчинений з метою створення правових наслідків, які обумовлюються цим договором.
Право власності на земельну ділянку, площею 0,9667 га, для ведення індивідуального садівництва з кадастровим номером №3222782600:05:050:0028, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Колонщинська сільська рада, на підставі Договору купівлі-продажу від 17.11.2020 зареєстровано за ОСОБА_3 у встановленому законом порядку, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Як вбачається з витягу про реєстрацію в єдиному реєстрі довіреностей, 19 листопада 2020 року за заявою ОСОБА_2 припинено дію її довіреності від 27 грудня 2011 року.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 17.12.2020 земельна ділянка, площею 0,9667 га, для ведення індивідуального садівництва з кадастровим номером 3222782600:05:050:00228 у власності ОСОБА_3 відсутня.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просила на підставі, у тому числі, статей 203, 215, 232, 238 ЦК України, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, вчинений її представником всупереч її волі. Зокрема, серед іншого, в обґрунтування позову ОСОБА_2 вказувала, що відповідачу-1 ОСОБА_3 , після того як він отримав листа про необхідність повернення державних актів на земельні ділянки та припинення зобов`язань за попереднім договором, було достеменно відомо про відсутність у неї волі та волевиявлення відчужувати саме йому земельні ділянки, однак всупереч її волі, уклав правочин зі своїм братом відповідачем -2 ОСОБА_3 .
Суд, вважає обґрунтованими такі доводи позивача, з наступних підстав.
За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.
Підстави недійсності правочинів, коли внутрішня воля особи не відповідає правовим наслідкам укладеного правочину, визначено у статтях 229-233 ЦК України.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки (постанова Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №182/5322/18).
Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року у справі №145/374/17 зазначив:
«З урахуванням приписів статті 202 ЦК правочином є поєднання внутрішньої волі па волевиявлення сторін і воля учасників правочину полягає в їх обопільній, добровільній, усвідомленій згоді спільно досягти певної законної мети (набути, змінити або притінити цивільні права та обов`язки) шляхом прийняття на себе певних прав і обов`язків. Таким чином, підставою для визнання недійсним договору за частиною першою статті 215 ЦК може бути встановлений судом дефект такого елемента правочину, як воля його учасника (учасників) - відсутність волі на укладення правочину або невідповідність волі та волевиявлення учасника (учасників) в момент вчинення правочину».
Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 22 березня 2019 року у справі №394/559/17.
Крім того, Верховний Суд в постанові від 30 березня 2020 року у справі №387/554/18 зазначив, що "Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети".
Як вже вказувалося вище, 27.12.2011 року між ОСОБА_2 , як продавцем, та відповідач-1 ОСОБА_3 , як покупцем, було укладено попередній договір купівлі-продажу земельних ділянок, який посвідчено нотаріально. В цьому попередньому договорі визначено, що сторони договору зобов`язалися укласти основний договір, земельної ділянки, в тому числі і з кадастровим номером 3222782600:05:050:0028, в строк до 27 березня 2012 року. Крім цього, в попередньому договорі сторони погодили, що термін оформлення основного договору продовжується на строк, за домовленістю сторін.
Отже, укладаючи попередній договір купівлі-продажу, сторони погодили строк, до якого має бути укладено основний договір-купівлі продажу, тобто до 27 березня 2012 року, та погодили умови, за якими продовжується термін його укладення, у разі його неукладення у вказаний строк.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 або відповідач-1 ОСОБА_3 у період з 27.12.2011 року по 27.03.2012 року було укладено основний договір купівлі-продажу земельних ділянок. Також в матеріалах справи відсутні докази погодження між ОСОБА_2 та відповідачем-1 ОСОБА_3 нового терміну укладення основного договору купівлі-продажу після спливу строку, як визначено у попередньому договорі купівлі-продажу. При цьому, як вбачається зі змісту попереднього договору купівлі-продажу від 27.12.2011 року, останній не містить положень про його автоматичну пролонгацію.
Натомість наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що у листі від 15.10.2020, адресованому відповідачу-1 ОСОБА_3 , позивачка повідомила останнього про те, що зобов`язання, які виникли на підставі попереднього договору купівлі-продажу земельних ділянок від 27.12.2011 року припинилися 27.03.2012 року і про продовження строку дії попереднього договору купівлі-продажу вони не домовлялися. В цьому ж листі ОСОБА_2 повідомила відповідача-1 ОСОБА_3 про те, що вона не бажає укладати з ним основний договір купівлі-продажу земельних ділянок та у зв`язку з цим просила повернути їй державні акти на право власності на земельну ділянку, які він отримав разом з довіреністю 27.12.2011.
З наведеного слідує, що ОСОБА_2 в письмовій формі однозначно та беззаперечно висловила свою волю, яка виражалася в небажанні відчужувати земельні ділянки а ні відповідачам, а ні будь-яким іншим третім особам, крім ОСОБА_4 .
Матеріалами справи підтверджується, що 11 листопада 2020 року відповідач-1 ОСОБА_3 особисто отримав вищевказаний лист ОСОБА_2 від 15.10.2020 року.
Таким чином, до укладення договору купівлі-продажу 17.11.2020 року між відповідач-2 ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 , та відповідач-1 ОСОБА_3 останній був обізнаний про відсутність волевиявлення позивача щодо укладення з ним договору купівлі-продажу.
За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
Суд, приходить до висновку, що наведені вище обставини вказують на те, що оспорюваний правочин про відчуження земельних ділянок вчинено всупереч волі та волевиявлення ОСОБА_2 , внаслідок чого з власності останньої вибуло нерухоме майно.
У разі встановлення відсутності волевиявлення особи на укладання спірного правочину такий договір має бути визнаний недійсним. Про це йдеться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2020 року у справі №761/26618/15-ц.
Виходячи з викладеного, суд приходить про доведеність позовних вимог, оскільки на їх підтвердження позивачкою надано належні, достатні, допустимі та достовірні докази, які в сукупності свідчать про відсутність волевиявлення останньої на укладення оспорюваного договору купівлі-продажу.
Крім цього, земельна ділянка з кадастровим номером 3222782600:05:050:0028, яка відчужена на користь відповідача-1 ОСОБА_3 його братом відповідачем-2 ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 , продана 17 листопада 2020 року представником за довіреністю, виданою більше ніж вісім років тому, за значно нижчою вартістю ніж така визначена у попередньому договорі купівлі-продажу земельних ділянок від 21 жовтня 2020 року, укладеному між ОСОБА_2 та відповідачем-1 ОСОБА_3 через значний проміжок часу після припинення зобов`язань за попереднім договором купівлі-продажу від 27 грудня 2011 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.
У постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі №522/15095/15-ц зроблено висновок щодо застосування статті 232 ЦК України та вказано, що «під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин, - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють».
Відповідно до частин першої, третьої статті 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (частина третя статті 238 ЦК України).
За змістом статей 244, 245 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачі, керуючись довіреністю від 27.12.2011 року, де вони обидва зазначені як представники ОСОБА_5 , вчинили правочин у своїх інтересах. Зокрема, один представник продав майно довірителя іншому представнику (своєму брату) за відсутності згоди довірителя (позивача), на власний розсуд визначивши ціну.
При цьому, оспорюваний правочин відповідачі уклали між собою після того як вже достовірно знали про небажання позивача відчужувати земельні ділянки будь-яким особам, крім ОСОБА_4 , а саме після отримання відповідач-1 ОСОБА_3 листа ОСОБА_2 від 15.10.2020 року, в якому остання просила повернути оригінали державних актів на право власності на землю, оскільки не бажає укладати з ним основний договір купівлі-продажу. До того ж, як вказувалося вище, за умовами попереднього договору від 27.12.2011 року, укладеного між ОСОБА_2 та відповідачем-1 ОСОБА_3 , за відсутності доказів продовження дії цього договору, припинилося зобов`язання щодо укладення основного договору купівлі-продажу земельних ділянок між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Отже, оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено між відповідач- 2 ОСОБА_3 на користь свого рідного брата відповідач-1 ОСОБА_3 після того, як ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_6 листа про небажання відчужувати земельні ділянки на їх з братом користь або будь-яких інших осіб, крім ОСОБА_4 , з яким вона вже уклала попередній договір купівлі-продажу.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачі, укладаючи оспорюваний правочин, діяли недобросовісно, на шкоду інтересам позивачки.
Судом враховано, що за умовами укладеного між ОСОБА_2 та відповідачем-1 ОСОБА_3 попереднього договору, сторони в п. 2.3. погодили вартість земельних ділянок в розмірі 160 000,00 грн і ОСОБА_2 отримала кошти за ці земельні ділянки в повному обсязі до підписання цього попереднього договору. Також судом враховано, що на пропозицію ОСОБА_3 позивачка ухилялася від укладення основного договору. У такому випадку ОСОБА_3 якщо вважав, що його право порушено повинен був діяти у законний спосіб шляхом пред`явлення останній вимог, відповідно до ч. 2 ст. 635 ЦК України, а не шляхом укладення основного договору купівлі-продажу з повіреним ОСОБА_2 .
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 16 листопада 2020 року є доведеною та обґрунтованою.
Вимоги ж позивача щодо повернення сторін оспорюваного договору купівлі-продажу у попередній стан шляхом визнання протиправним та скасування рішень нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є похідними від вимог про визнання недійсним оспорюваного правочину, а тому підлягають задоволенню.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідачів на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору в сумі 7149 (сім тисяч сто сорок дев`ять ) грн. 50 коп., в рівних частинах з кожного по 3574,75 грн., судового збору.
Керуючись ст. ст. 141, 247, 265, 354-355 ЦПК України суд, - 
у х в а л и в :
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності договору – задовільнити повністю.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,9667 га з кадастровим номером №3222782600:05:050:0028, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Колонщинська сільська рада, від 17.11.2020, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., зареєстрований у реєстрі за №930.
Повернути сторін договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,9667 га з кадастровим номером №3222782600:05:050:0028, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Колонщинська сільська рада, від 17.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., зареєстрованого у реєстрі за №930 у попередній стан наступним шляхом:
- Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І., індексний номер: 55178310 від 17.11.2020 року.
- Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріуса Макарівського районного нотаріального округу Київської області Ольшевського Володимира Степановича, індексний номер: 55672551 від 14.12.2020 року.
Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) – 7149 (сім тисяч сто сорок дев`ять ) грн. 50 коп., в рівних частинах з кожного по 3574,75 грн., судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Макарівський районний суд Київської області. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.
Виготовлення повного тесту рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України судом відкладається на строк не більш як десять днів. 

Реквізити сторін:
ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 ;
ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя   А.В. Косенко