Ічнянський районний суд Чернігівської області  

Провадження № 2/733/31/26
Єдиний унікальний №733/1588/25
Рішення
Іменем України

27 січня 2026 року м.Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області
у складі головуючого судді – Вовченка А.В.,
при секретарі - Мошенець Л.М., Пікуль Л.К.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Жовнер О.М., в режимі відеоконференції,
представника відповідача ГУНП в Чернігівській області - Роєнка О.В., в режимі відеоконференції,
представника третьої особи Головного управління державної казначейської служби україни в Чернігівській області - Мойсеєнко Я.С., в режимі відеоконференції,
за участю прокурора – Гнип Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ічня за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби у Чернігівській області, про відшкодування моральної шкоди
встановив:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою інспектора з реагування патрульної поліції ВП № 2 (м. Ічня) Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області серії ЕГА № 1650857 по справі про адміністративне правопорушення від 1 січня 2025 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, яка рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2025 року скасована, а провадження у справі закрито. Внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності, він тривалий час перебував у нервовому напруженні, переніс стрес, в нього погіршився стан здоров`я, що в свою чергу є доказом заподіяння останньому моральної шкоди. З урахуванням глибини душевних переживань та ступеня порушення нормального способу життя, просить суд стягнути з Державного бюджету України на його користь 200 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності.
Ухвалою судді від 30 липня 2025 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Підготовче засідання призначено на 23 вересня 2025 року, яке за заявою представника відповідача відкладено на 16 жовтня 2025 року. 
16 жовтня 2025 року від представника позивача - адвоката Жовнер О.М. надійшло клопотання про залучення третьою особою , яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Головне управління державної казначейської служби у Чернігівській області, підготовче засідання відкладено на 11 листопада2025 року. 
Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року залучено як третю особу на стороні відповідача Головне управління державної казначейської служби у Чернігівській області. 
26 серпня 2025року від представника відповідача - Головного управління Національної поліції в Чернігівській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому останнє просило відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що заявлені ним вимоги про відшкодування моральної шкоди є недоведеними та такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства. Позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження обсягу, характеру та глибини його моральних страждань ,які можуть свідчити про тяжкість вимушених змін у його життєвих чи виробничих відносинах, не доведено факт наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача, адже рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 01 січня 2025 року дії поліцейського не визнано протиправними та незаконними. Сам факт закриття справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом заподіяння йому моральної шкоди. При цьому останній повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою працівника ГУНП в Чернігівській області та заподіяною шкодою. Також позивачем не обґрунтовано жодними належними доказами завдання йому моральних збитків саме у розмірі 200 000 грн. Тобто, позивачем не надано будь-яких передбачених ЦПК України доказів заподіяння йому моральної шкоди, крім власних тверджень спричинення вказаних сильних душевних страждань та погіршення стану здоров`я внаслідок неправомірних дій відповідача.
28 листопада 2025 року від представника третьої особи на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області на адресу суду надійшло пояснення щодо позову, в якому останнє просило суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області не є розпорядником коштів Державного бюджету України. Виконання судового рішення про стягнення коштів Державного бюджету України покладена на Державну казначейську службу України, а тому Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області безпідставно залучено до участі у справі третьою особою на стороні відповідача. Виконання рішень суду про стягнення з державного бюджету України моральної шкоди не належить до його компетенції.
Звертають увагу суду, що дії Головного управління відносно позивача незаконними не визнавались, не визнано протиправними і дії чи бездіяльність правоохоронних органів. Тому, позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина відповідачів не встановлена належним чином та не доведена незаконність їх дій.
Доводи позивача щодо спричинення йому глибоких та тривалих моральних страждань, жодним чином не доведені в позовній заяві, не надано належних доказів на підтвердження обсягу і характеру моральних страждань, які можуть свідчити про тяжкість вимушених змін у його життєвих відносинах. Крім того, у позовній заяві відсутній розрахунок моральної шкоди, тому не зрозуміло з яких міркувань виходив позивач при визначенні шкоди у розмірі 200 000 гривень.

17.12.2025 року прокурором Прилуцької окружної прокуратури Гнип Я.О., яка вступила до участі в розгляді даної справи на стороні третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області , надано суду пояснення, в яких остання вказує,що у зв`язку з тим,що позивач просить стягнути кошти із Державного бюджету України, а тому виникла необхідність участі у справі прокурора для захисту інтересів держави. Зазначила, що Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області не є розпорядником коштів Державного бюджету України.
Також в даних поясненнях наголосила на відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ,так як останнього не було незаконно засуджено, не було незаконно притягнено до адміністративної відповідальності, не було незаконного застосування запобіжного заходу, затримання чи накладення на нього адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт,а було лише застосовано адміністративне стягнення увиді штрафу,що свідчить про те, що особисті права позивача не було порушено, а тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. Також позивач не довів належними та допустимими доказами того, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача та вини останнього в заподіянні моральної шкоди.
Протокольною ухвалою суду від 18.12.2025 року задоволено клопотання про вступ у справу прокурора.
Ухвалою суду від 18.12.2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Судове засідання відкладалось для виклику свідків, однак свідки до суду повторно не з`явились.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.
Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби у Чернігівській області Мойсеєнко Я.С. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з мотивів, викладених у поясненнях.
Представник ГУНП в Чернігівській області у судове засідання не прибув, просив у позові відмовити з мотивів, наведених у відзиві на позовну заявута розглядати справу без його участі.
Прокурор у судовому засіданні просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову.
Вислухавши присутніх учасників процесу, дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.
На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Судом встановлено, що 01 січня 2025 року інспектором з реагування патрульної поліції ВП № 2 (м. Ічня) Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області було винесено постанову серії ЕГА № 1650857, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн. за те, що останній 01 січня 2025 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння здійснив завідомо неправдивий виклик працівників поліції, а саме: зателефонував на спецлінію «102» та повідомив про те, що між ним та ОСОБА_3 виник конфлікт, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.183 КУпАП .
Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2025 року дану постанову серії ЕГА № 1650857 скасовано, а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП закрито, з посиланням на незаконність винесеного відповідачем рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтями 19, 56 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначеністаттею 1176 ЦК України. Вказані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи

службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність зазначених умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першоюстатті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За відсутності підстав для застосування ч.1статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті:1173,1174 ЦК України).
Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.
Відповідно до приписів ч. 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі № 953/6561/20, провадження № 61-922св21.
У постанові Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі № 726/837/20, провадження №61-2647св21, зазначено, що:...У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від10.10.2019року у справі№569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18).

У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 166/1222/20, провадження №61-9003св21, зазначено наступне:… у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц, провадження №19000сво18, апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Приймаючи до уваги наведене вище, та враховуючи висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 27.03.2019 року у справі № 397/1745/14-ц, провадження № 61-19515св18; від 05.02.2020 року у справі № 640/16169/17, провадження № 61-15393св18, суд приходить до висновку, що скасування постанови про накладення адміністративного стягнення через відсутність його складу, свідчить про те, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, що само по собі, поза розумним сумнівом, свідчить про те, що позивач від таких дій переніс негативні емоції, внаслідок чого було порушено звичний ритм його життя, що призвело до емоційних хвилювань, необхідності докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав та останній був вимушений доводити свою правоту у суді.
У даному конкретному випадку суд вважає, що позивачем доведено, що пережиті ним негативні емоції досягли певного рівня страждань, у зв`язку з чим позивачу була завдана моральна шкода незаконним рішенням уповноваженої особи державного органу.
Враховуючи викладене вище, посилання відповідача, а також прокурора про те, що позивачем не доведено факту нанесення йому моральної, судом відхиляється, оскільки сам факт притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, вчинення якого не було доведено є підставою для відшкодування такій особі моральної шкоди.
Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.
Відповідно до приписів ч. 1, 2, 3статті 23 ЦК України, яка регламентує відшкодування моральної шкоди, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених

змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Тобто, суд повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її збагачення.
Європейський Суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v.BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, 12.07.2007 року).
Наразі немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Тому будь-яка компенсація моральної шкоди може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
Як убачається із позовної заяви ОСОБА_1 , останній вказував, що заподіяння моральної шкоди полягало у порушенні його звичок, життєвих планів та особистих відносин, обмеженні соціальних контактів, витраченому часі для вирішення юридичних питань, як то постійних звернень до поліції та прийняття участі у судових засіданнях, тобто долати негативні емоції, пов`язані з несправедливим переслідуванням, а тому він, як особа з інвалідністю 2-ї групи, мав підвищену вразливість до емоційних та фізичних стресів.
Суд враховує, що позивач нервував, був вимушений доводити протиправність рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності, та змушений був витрачати свій особистий час, чим було порушено його звичний спосіб життя, а тому з урахуванням документально підтверджених обставин справи, тривалості провадження у справі про адміністративне правопорушення, характеру моральних страждань, яких зазнав позивач, їх глибини та необхідності зміни нормального життєвого стану та витрат часу на відновлення прав суд вважає, що виходячи із засад виваженості, розумності, справедливості та співмірності, обґрунтованим є стягнення на користь ОСОБА_1 є сума в 3 000,00 грн. в рахунок відшкодування спричиненої йому моральної шкоди, що буде належною сатисфакцією понесених позивачем душевних страждань.
Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо порядку відшкодування шкоди державою, суд враховує позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 14 вересня 2022 року у справі № 415/1009/21 (провадження № 61-18055св21), від 07 грудня 2022 року у справі № 461/9982/19 (провадження № 61-4162св22) де зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина другастатті 2 ЦК України). Відповідно до частини першоїстатті 170 ЦК Українидержава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено списання. Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не

повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.
Оскільки позивач просив стягнути моральну шкоду з Державного бюджету України, а не з Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області, незважаючи на зазначення останнього у позовній заяві відповідачем, тому відсутні підстави для вирішення питання щодо належності чи неналежності його як відповідача по справі.
Враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки він є інвалідом ІІ групи (а.с. 8), то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, третя особа – Головне управління Державної казначейської служби у Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп у рахунок відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Сторони у справі:
Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .
Відповідач: Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, проспект Перемоги, 74, м. Чернігів, код ЄДРПОУ 40108651.
Третя особа: Головне управління Державної казначейської служби у Чернігівській області, м. Чернігів вул. Реміснича,27 , код ЄДРПОУ – 37972475.
Повне судове рішення виготовлено 27 січня 2026 року.

Суддя А. В. Вовченко