Справа № 640/16473/20 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хлімоненкової М.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у м.Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФТЛ Україна», про стягнення податкового боргу,

встановив:

У липні 2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов Головного управління ДПС у м.Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФТЛ Україна», про стягнення коштів платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «ФТЛ Україна» (код ЄДРПОУ 38931010) з усіх рахунків відкритих у банках, що обслуговують такого платника на суму податкового боргу у розмірі 166 705,86 гривень.
Обґрунтовуючи свої вимоги ГУ ДПС у місті Києві зазначає, що відповідно до інтегрованої картки платника податків, Відповідач на момент звернення до суду має заборгованість перед бюджетом з податку на додану вартість у розмірі 133782,86 грн. та з податку на прибуток у розмірі 32923,00 грн. Вказана заборгованість виникла на підставі самостійно визначених своєчасно не сплачених платником сум узгоджених податкових зобов`язань у податковій звітності. 
З метою вжиття заходів щодо забезпечення погашення наявної у відповідача заборгованості зі сплати податків, контролюючим органом було направлено Товариству податкову вимогу №253655-17 від 19.12.2018. Втім, відповідачем у добровільному порядку не погашено наявний у нього податковий борг у загальному розмірі 166705,86 грн.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.07.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до статей 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому вказував про необґрунтованість позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову мотивуючи тим, що в інтегрованій картці платника податку відповідача з податку на додану вартість на підставі поданих декларацій № 9331771757, № 9027278995, № 9055722964, 9083909835 було проведено самостійне нарахування до сплати грошового зобов`язання в розмірі 133782,86 грн. В інтегрованій картці платника податку відповідача з податку на прибуток приватних підприємств на підставі поданих декларацій від 23.02.2019 року та від 27.02.2020 року було проведено самостійне нарахування до сплати грошового зобов`язання в розмірі 32923,00 грн. За несвоєчасну сплату задекларованих податкових зобов`язань з податку на прибуток контролюючим органом відносно відповідача була прийнята податкова вимога форми «Ю» від 19.12.2018 року № 253655-17 щодо сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість. До позовної заяви Позивачем додано копію корінця податкової вимоги форми «Ю» від 19.12.2018 року № 253655-17 до відповідача на загальну суму податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов`язаннями станом на 18.12.2018 у розмірі 54525,46 грн., у тому числі 54525,46 грн. основного платежу та з коду бюджетної класифікації 14010100 вбачається, що вказаний податковий борг виник у відповідача з податку на додану вартість. Тобто, податкова вимога від 19.12.2018 року № 253655-17 стосується предмету доказування лише в тій частині, що відноситься до податкового боргу з податку на додану вартість. При цьому, вказану вимогу від 19.12.2018 року № 253655-17 відповідач не отримував та про наявність вказаної заборгованості був необізнаний. Водночас, доказів надсилання відповідачеві податкової вимоги на суму податкового боргу з податку на прибуток позивачем до матеріалів справи не надано.
На думку відповідача, позивач, окрім податкової вимоги щодо податку на додану вартість, також мав надіслати Товариству також податкову вимогу щодо податку на прибуток підприємств.
Враховуючи викладене та те, що податкова вимога не отримана уповноваженою особою відповідача та відсутність будь яких узгоджених та непогашених грошових зобов`язань на дату винесення податкової вимоги форми «Ю» від 19.12.2018 року № 253655-17, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Головне управління ДПС у м.Києві надало відповідь на відзив на позовну заяву, у якому вказуючи про хибність доводів відповідача просить позов задовольнити. Зазначає, що станом на час формування податкової вимоги у відповідача обліковувався лише податковий борг зі сплати податку на додану вартість, який в подальшому не був погашений та сума податкового боргу збільшилась ще й на суму несплачених самостійно задекларованих платником сум узгоджених зобов`язань з податку на прибуток. Відтак, у позивача, відповідно до норм ПК України, був відсутній обов`язок для надсилання ще однієї податкової вимоги.
На виконання положень Закону України №2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва наказом ДСА України від 16.09.2024, затвердженого наказом ДСА України від 16.09.2024 №399, дану справу передано на розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду від 19.02.2025, для розгляду цієї адміністративної справи визначена суддя Хлімоненкова М.В.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 прийнято до провадження справу №640/16473/20.
Ухвалу суду від 24.02.2025 було надіслано через національного поштового оператора АТ "Укрпошта" засобами поштового зв`язку за адресою місцезнаходження відповідача із рекомендованим повідомленням про вручення.
Однак поштова кореспонденція разом з конвертом, вкладенням і рекомендованим повідомленням повернулась відправнику (суду) із довідкою Укрпошти із зазначенням причини повернення – «за закінченням терміну зберігання».
Згідно з пунктом 4 частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день поставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Слід також зазначити, що частина 2 статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до п.7 ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
З огляду на викладене, судом здійснено всі, передбачені КАС України, заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи.
Втім, у встановлений судом строку та на даний час, відзиву на позовну заяву від відповідача не надійшло, що в силу приписів КАС України не є перешкоду для розгляду справи.
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, викладені сторонами у заявах по суті справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «ФТЛ Україна», зареєстроване як юридична особа з 10.10.2013, здійснює діяльність за основним КВЕДом – 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет. 
Відповідач перебуває на обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС у місті Києві.
Згідно інформації ГУ ДПС у м.Києві про податковий борг відповідача, детального розрахунку боргу, інтегрованої картки платника за 2018-2020, Товариства з обмеженою відповідальністю «ФТЛ Україна» має заборгованість перед бюджетом у загальному розмірі 166705,86 грн, з яких: із податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) всього на суму 133782,86 грн. та з податку на прибуток приватних підприємств всього на суму 32923,00 грн.
Судом встановлено, що податковий борг зі сплати податку на прибуток у відповідача виник в результаті несплати самостійно визначених платником податків сум узгоджених податкових зобов`язань у податковій звітності:
- податкова декларація з податку на прибуток підприємства (базовий звітний період рік) №9310758568 від 23.02.2019, термін сплати 11.03.2019 – 20133,00 грн,
- податкова декларація з податку на прибуток підприємства (базовий звітний період рік) №9334846737 від 27.02.2020, термін сплати 10.03.2020 – 12790,00 грн.
Податковий борг зі сплати податку на додану вартість у відповідача виник в результаті несплати самостійно визначених платником податків сум узгоджених податкових зобов`язань у податковій звітності:
- нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість №9331771757 від 18.01.2020, термін сплати – 30.01.2020 – 2639,86грн,
- нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість №9027278995 від 17.02.2020, термін сплати – 01.03.2020 – 24235,00 грн.
- нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість №9055722964 від 17.03.2020, термін сплати – 30.03.2020 – 24732,00грн,
- нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість №9083909835 від 17.04.2020, термін сплати – 30.04.2020 – 82176,00грн.
19.12.2018 ГУ ДПС у місті Києві виставило відповідачу податкову вимогу форми «Ю” №253655-17 про сплату податкового боргу на загальну суму 54525,46 грн, наявного станом на 18.12.2018.
Указана податкова вимога була направлена органом ДПС на адресу місцезнаходження відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Проте, поштове відправлення податкового органу із податковою вимогою було повернуто без вручення із зазначенням у довідці ф.20 – «вибули».
Відповідачем не надано до суду та у матеріалах справи відсутні докази оскарження податкової вимоги в адміністративному та/або судовому порядку.
За вказаного, оскільки вищезазначена сума боргу перед бюджетом відповідачем самостійно не сплачена, позивач вважає, що виникли правові підстави для звернення до суду щодо стягнення податкового боргу у загальній сумі 166705,86 грн, у зв`язку із чим звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в строки та у розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані ПК України.
Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Відповідно до п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до ст.36 ПК України податковим обов`язком платника податку визнається його обов`язок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Такий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором, він є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (п.54.1 ст.54 ПК України).
Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків (п.56.11 ст.56 ПК України). 
Матеріалами справи підтверджується, що податковий борг зі сплати податку на додану вартість у відповідача виник в результаті несплати самостійно визначених платником податків сум узгоджених податкових зобов`язань у податковій звітності:
- нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість №9331771757 від 18.01.2020, термін сплати – 30.01.2020 – 2639,86грн,
- нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість №9027278995 від 17.02.2020, термін сплати – 01.03.2020 – 24235,00 грн.
- нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість №9055722964 від 17.03.2020, термін сплати – 30.03.2020 – 24732,00грн,
- нараховано ПДВ по декларації з податку на додану вартість №9083909835 від 17.04.2020, термін сплати – 30.04.2020 – 82176,00грн.
Податковий борг зі сплати податку на прибуток у відповідача виник в результаті несплати самостійно визначених платником податків сум узгоджених податкових зобов`язань у податковій звітності:
- податкова декларація з податку на прибуток підприємства (базовий звітний період рік) №9310758568 від 23.02.2019, термін сплати 11.03.2019 – 20133,00 грн.,
- податкова декларація з податку на прибуток підприємства (базовий звітний період рік) №9334846737 від 27.02.2020, термін сплати 10.03.2020 – 12790,00 грн.
Оскільки узгоджені грошові зобов`язання не сплачені у встановлений ПК України строк, вони стали податковим боргом платника податків у розумінні пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України.
Пунктами 59.1, 59.5 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
З матеріалів судом також встановлено, що з метою здійснення заходів щодо забезпечення погашення платником податків-відповідачем наявної у нього заборгованості зі сплати податків, відповідачу контролюючим органом направлялась податкова вимога форми «Ю» №253655-17 від 19.12.2018.
Однак, вказані заходи не призвели до погашення Товариством заборгованості зі слати податків.
Суд також враховує, що пунктом 42.2 ст.42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). 
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (абз.2 п.42.5 ст.42 ПК України).
Оскільки податкова вимога надсилалися відповідачеві за його місцезнаходженням, визначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та повернулася відправнику, - документи вважаються врученими платнику податків.
Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази оскарження податкової вимоги відповідачем в судовому порядку.
За наведеного, суд відхиляє доводи відповідача, вкладені у відзиві на позовну заяву стосовно того, що Товариство не отримувало податкову вимогу форми «Ю» №253655-17 від 19.12.2018.
Також, суд вважає необґрунтованими й посилання відповідача на те, що окрім податкової вимоги щодо податку на додану вартість, контролюючий орган мав надіслати Товариству податкову вимогу щодо податку на прибуток приватних підприємств.
З даного приводу суд звертає увагу, що на час прийняття контролюючим органом податкової вимоги від 19.12.2018 №253655-17 сума податкового боргу, яка обліковувалась за ТОВ «ФТЛ Україна» становила 54 525, 46 грн. та обліковувалась лише з податку на додану вартість. 
Проте, як зауважує позивач у відповіді на відзив, під час здійснення в подальшому відповідачем господарської діяльності, сума податкового боргу змінювалась та на час звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про стягнення податкового боргу становила 166 705, 86 грн. та складалась з податку на додану вартість та податку на прибуток приватних підприємств.
Як вже вище зазначалось, приписи ст.59 ПК України при цьому визначають, що у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Отже, твердження Відповідача про відсутність податкової вимоги з податку на прибуток приватних підприємств є хибним та не відповідає діючому законодавству.
Як вбачається з матеріалів, які містяться в додатках до позовної заяви, податкову вимогу від 19.12.2018 №253655-17 направлено на адресу ТОВ «ФТЛ Україна», а саме 02202, м. Київ, вул. Олександра Мільчакова, буд. 8, кв. (офіс) 81 (на час направлення податкової вимоги актуальна адреса відповідно до ЄДР). Поруч з цим, 24.01.2019 конверт повернувся з незалежних від позивача підстав.
Відповідно до припису норми п.п.14.1.137 п.14.1 ст.14 ПК України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень (п.41.4 ст.41 ПК України).
В свою чергу, відповідно до пп. 41.1.1. п.41.1. ст.41 ПК України, контролюючими органами є: податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Погашення податкового боргу платників податків регулюється главою 9 ПК України.
Відповідно до п. 95.1, 95.2 ст.95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності – шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Отже, за наслідком несплати узгодженого грошового зобов`язання формується податковий борг, який у разі несплати платником, погашається шляхом стягнення коштів зокрема з рахунків платника податків. 
Відповідно до вимог абз.1 п.95.3 ст.95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. 
Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (п.95.4 ст.95 ПК України).
Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Станом на час вирішення справи, у суду відсутні відомості про повну чи часткову сплату відповідачем наявного у нього податкового боргу у загальному розмірі 166705,86 грн, з яких: з податку на додану вартість – 133782,86 грн. та з податку на прибуток – 32923,00 грн.
Підсумовуючи усе викладене вище, дослідивши встановлені обставини справи, наявні у справі письмові докази у їх сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються наявними у справі доказами та підлягають до задоволення.
Судовий збір у відповідності до ч.2 ст. 139 КАС України не розподіляється.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов Головного управління ДПС у місті Києві задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФТЛ Україна» (код ЄДРПОУ 38931010) з усіх рахунків відкритих у банках, що обслуговують такого платника, суму податкового боргу у загальному розмірі 166 705,86 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Головне управління ДПС у місті Києві, код ЄДРПОУ ВП 44116011, адреса: вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116.
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФТЛ Україна», код ЄДРПОУ 38931010, адреса: вул. Олександра Мільчакова, 8, кв. (офіс) 81, м.Київ, 02202.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА