КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 753/2446/25
номер провадження 22-ц/824/15150/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 червня 2025 року /суддя Шаповалова К.В./
у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 472797649 від 15 грудня 2020 року в розмірі 55 450,19 грн (з яких 15 550,00 грн - основна сума кредиту, 39 900,19 грн - відсотки), а також стягнення судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 червня 2025 року позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 55 450,19 грн заборгованості, 2 422,40 грн судового збору та 4 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. /а.с. 207-219/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що кредитний договір № 472797649 від 15.12.2020 укладено після укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, тому право вимоги за цим договором не могло бути передане ТОВ «Таліон Плюс» у 2018 році, а подальші передачі прав є похідними та недійсними; позивач не довів факту переходу права вимоги на кожному етапі, відсутні докази оплати за договорами факторингу, реєстри прав вимоги не є достатніми доказами; не доведено факту отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки платіжне доручення не містить повних реквізитів картки, відсутні виписки банку про рух коштів; нарахування відсотків після закінчення 30-денного строку кредитування є незаконним, оскільки договір не передбачає автоматичного продовження без згоди позичальника; розмір нарахованих відсотків (39 900,19 грн) є несправедливим, непропорційним, порушує принципи добросовісності та розумності, суперечить ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; відповідач є військовослужбовцем та учасником бойових дій, на нього поширюються пільги за ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів за кредитом.
Позивач, належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку письмового провадження, з відзивом на апеляційну скаргу до суду не звертався.
Колегія суддів, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення - залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що 15 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 472797649, за яким відповідачу надано кредит у розмірі 15 550,00 грн на 30 днів. Договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Кошти перераховано на картковий рахунок відповідача. 
Право вимоги за договором послідовно передано від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» (реєстр № 121 від 16.02.2021), далі до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (реєстр № 7 від 28.10.2021), а потім до ТОВ «Юніт Капітал» (реєстр № 1 від 14.02.2022). 
Відповідач не виконав зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 55 450,19 грн. 
Також встановлено, що відповідач є учасником бойових дій з квітня 2024 року.
Постановляючи оскаржене рішення, суд першої інстанції вірно керувався: ст. 512, 514 ЦК України про те, що кредитор може передати свої права іншій особі за договором відступлення права вимоги, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі, що існували на момент переходу; ст. 1046-1055 ЦК України про те, що за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит, а позичальник - повернути його та сплатити проценти; ст. 1077 ЦК України про те, що за договором факторингу клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржника; ст. 625 ЦК України про те, що при простроченні грошового зобов`язання боржник сплачує проценти; ст. 141 ЦПК України про те, що судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.
Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що позивач довів факт укладення кредитного договору, надання коштів, неналежне виконання зобов`язань відповідачем та належний перехід права вимоги за договорами факторингу. Розмір нарахованих відсотків відповідає умовам договору. Пільги військовослужбовця не застосовуються, оскільки статус УБД відповідач набув після періоду нарахування відсотків. Витрати на правничу допомогу зменшено до 4 000,00 грн як розумні.
Доводи апеляційної скарги щодо неналежного переходу права вимоги за договорами факторингу є необґрунтованими. Суд першої інстанції вірно встановив, що право вимоги за кредитним договором № 472797649 від 15.12.2020 було належним чином передане від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 з урахуванням додаткових угод, які продовжували строк дії договору (зокрема, додаткові угоди № 19, 26, 27, 31, 32 ), а також реєстру прав вимоги №121 від 16.02.2021. 
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01. Відповідно до пункту 8.2 Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року строк дії цього договору закінчується 28 листопада 2019 року. 28 листопада 2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №19 до Договору факторингу №28/1118-01 від 22 листопада 2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 29 грудня 2020 року. При цьому всі інші умови договору залишились без змін. 29 грудня 2020 року між клієнтом та фактором було укладено додаткову угоду № 26 від 29 грудня 2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28 листопада 2018 та № 28/1118-01. 31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Пунктом 1.2. договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності сторін. Тобто, право вимоги за кредитним №472797649 від 15 грудня 2020 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 16 лютого 2021, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги №121.
Подальші передачі прав до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (договір факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 з реєстрами) та до ТОВ «Юніт Капітал» (договір факторингу № 14/02/2022-01 з реєстром № 1) є похідними та підтвердженими матеріалами справи. Відсутність окремих доказів оплати за факторинговими договорами не спростовує факту переходу прав, оскільки ст. 512, 514 ЦК України не вимагають обов`язкового підтвердження оплати для визнання відступлення дійсним, а реєстри прав вимоги є достатніми доказами відповідно до практики Верховного Суду (постанова від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, де вказано, що належним доказом є договори факторингу та реєстри, які містять дані за кредитним договором). Отже, докази переходу прав на кожному етапі можуть бути комплексними, а не виключно платіжними документами.
Щодо відсутності доказів отримання кредитних коштів відповідачем, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував платіжне доручення №d0a68302-f96a-4917-9f44-43f78ae84755 від 15.12.2020 про перерахування 15 550,00 грн на картку НОМЕР_2, зазначену відповідачем у заявці, а також підтвердження від АТ «ТАСКОМБАНК» про успішне зарахування коштів. Відсутність повних реквізитів картки в платіжному дорученні не є підставою для сумніву в отриманні коштів, оскільки ст. 81 ЦПК України покладає на відповідача обов`язок спростування факту отримання кредиту, чого не зроблено (відповідач не надав виписок банку про відсутність зарахування). Таке відображення у документах здійснюється з урахуванням банківської таємниці. Отже, платіжне доручення та підтвердження банку визнані достатніми доказами виконання зобов`язань кредитодавця.
Щодо незаконності нарахування відсотків після 30-денного строку, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що умови договору дозволяють продовження дисконтного періоду шляхом оплати відсотків або активації функції в особистому кабінеті, а невиконання призводить до застосування базової ставки (п. 1.3, 1.4.3 договору). Нарахування відсотків за період прострочення відповідає ст. 625 ЦК України та не вимагає додаткової згоди позичальника. Розмір відсотків (39 900,19 грн) не є непропорційним, оскільки відповідає погодженій індивідуальній ставці 1,51% на день, а ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» не застосовується автоматично до процентів за прострочення, якщо вони не визнані судом несправедливими (постанова Великої Палати ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12). Крім того, нарахування ТОВ «Таліон Плюс» після переходу прав є законним як право нового кредитора.
Доводи щодо застосування пільг військовослужбовця за ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є необґрунтованими, оскільки статус учасника бойових дій набув відповідач лише у квітні 2024 року (посвідчення серії НОМЕР_1 ), тоді як договір укладено 15.12.2020, а відсотки нараховано до 28.10.2021. Пільги не мають зворотної сили та не поширюються на зобов`язання, що виникли до набуття статусу.
Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості за кредитним договором перед ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" чи сплата такої позивачу після укладання договору факторингу.
Із розрахунків заборгованості вбачається, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було нараховано заборгованість за процентами у період з 15 грудня 2020 року по 16 лютого 2021 року у сумі 19 784,43 грн. ТОВ «Таліон Плюс» після переходу до нього прав вимоги за договором було здійснено нарахування відсотків за період з 17 лютого 2021 року по 28 жовтня 2021 року. Таким чином загальна заборгованість по відсотках склала 39 900,19 грн.
Нарахування відсотків поза межами строку дії договору кредиту, спростовується умовами такого договору, що наведені вище.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 червня 2025 року - залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: