П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
24 листопада 2025  року                                                                                        м. Київ
 
Справа № 369/14565/24
Провадження №22-ц/824/14809/2025
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                                    судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                                    суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                    секретаря: Желепи В.В.
 
сторони:         позивач          ОСОБА_1 
відповідачі     ОСОБА_2 ,
Товариство з обмеженою відповідальністю «Адоніс кріейт»,
Товариство з обмеженою відповідальністю «Смарт ріал естейт плюс», 
ОСОБА_3 
ОСОБА_4 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від  30 червня 2025 року, постановлені у складі судді Янченко А.В., - 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області  з позовом  до ОСОБА_2 , ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ», ТОВ  «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2025 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
Розпочато підготовче засідання у справі.
Призначено підготовче судове засідання  на 15 травня 2025 року.
12 травня 2025 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області позивачем подано заяву про залишення без розгляду позовної заяви.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2025 року позов   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ  «АДОНІС КРІЕЙТ», ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва залишено без розгляду.
 
19 травня 2025 року представник відповідача ТОВ  «АДОНІС КРІЕЙТ» - адвокат Огулькова А.М. звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14565/24, в якій  просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ» судові витрати, пов`язані з розглядом цивільної справи № 369/14565/24, зокрема витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 500 грн.
20 травня 2025 року представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Лисенко С.М. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14565/24, в якій  просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3  судові витрати, пов`язані з розглядом цивільної справи № 369/14565/24, зокрема витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 грн., а також витрати на оплату послуг експерта в розмірі 11 000 грн. 
20 травня 2025 року представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Расторгуєв О.В звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14565/24, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судові витрати, пов`язані з розглядом цивільної справи № 369/14565/24, зокрема витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.
Також, 26 травня 2025 року представник ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС»- адвокат Коротюк М.Г. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14565/24, в якій  просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ» судові витрати, пов`язані з розглядом цивільної справи № 369/14565/24, зокрема витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2025 року заяву представника відповідача ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ» - адвоката Огулькової А.М. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14565/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ», ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ» - 2 000 грн. витрат на професійну правову допомогу.
У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Лисенка С.М. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14565/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ», ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 - 2 000 грн. витрат на професійну правову допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 - 11 000 грн. витрат на проведення будівельно-технічної експертизи.
У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2025 року заяву представника відповідача  ОСОБА_2  - адвоката Расторгуєва О.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14565/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ», ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 2 000 грн. витрат на професійну правову допомогу.
У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2025 року заяву  представника відповідача ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС» - адвоката Коротюка М.Г. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14565/24 за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ», ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС» - 2 000грн. витрат на професійну правову допомогу.
У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Не погоджуючись з постановленими  ухвалами, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись  на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвали та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяв про стягнення витрат на правову допомогу.
Зазначає, що суд першої інстанції не розглядав справу по суті, а отже рішення за результатами розгляду не ухвалювалось, оскільки суд залишив позов без розгляду через подану позивачем відповідну заяву.
Вказує, що норма ч.5 ст. 142 ЦПК України  застосовується лише у випадку наявності доведених відповідачем та встановлених судом ухвалою суду необґрунтованих дій позивача.
Суд першої інстанції постановляючи оскаржувані ухвали посилався на зазначені норми закону а також її тлумачення  згідно п.п. 3  п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».
При цьому в п.п. 3  п. 38 зазначеної постанови роз`яснено, що в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК). При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.
            Жодна з оскаржуваних  ухвал не містить  висновку суду, що дії позивачки у процесі та контексті  даної справи були необґрунтованими.
            Крім того, постановляючи оскаржувані ухвали суд першої інстанції не вірно зрозумів позицію представника позивача щодо заявлених заяв, оскільки останній звернув увагу суду, що заяви відповідачів про стягнення витрат на правничу допомогу не підлягають задоволенню через відсутність доведеного факту необґрунтованих дій позивача, але якщо суд встановить такі обставини, то тоді і лише тоді представник позивачки просив зменшити розмір судових витрат у зв`язку із їх неспівмірністю складності справи та часу, витрачену адвокатами.
            Тому , для застосування положень ЦПК щодо зменшення розміру витрат на правову допомогу , суд спочатку мав би встановити необґрунтованість дій позивача , зазначити такі дії, визначити у чому полягала необґрунтованість та чим це доведено, чого судом зроблено не було.
Крім того, судом безпідставно стягнуто з позивачки на користь ОСОБА_3 11 000 грн. витрат на проведення будівельно-технічної експертизи, яка зроблена відповідачем з власної ініціативи. 
Також, цивільна справа не розглядалась по суті, а отже суд не оцінював доказ, у вигляді будівельно-технічної експертизи  з точки зору його належності  та допустимості для даного процесу, а без цього неможливо брати до уваги як саме цей доказ так і застосування наслідки його отримання.
У відзиві на апеляційну  скаргу представник ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ» - адвокат Огулькова А.М., посилаючись на законність та обґрунтованість постановленої ухвали, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Зазначає, що реалізація позивачем свого процесуального права на залишення позову без розгляду не усуває обов`язку відшкодувати відповідачеві витрати, які той був змушений понести у зв`язку з підготовкою та веденням справи. Саме факт звернення позивача до суду з позовною заявою та подальша відмова від її підтримання свідчить про необґрунтованість дій, наслідком яких стало виникнення у відповідача додаткових фінансових витрат. З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача 2 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу є законним, обґрунтованим.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Лисенко С.М.   просить залишити  апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 38 000 грн. за надання правничої допомоги та 200 грн. поштових витрат.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Расторгуєв О.В. зазначає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 спрямована на ухилення від законного обов`язку компенсувати хоча б частину судових витрат відповідача, які були фактично понесені та документально підтверджені. Суд першої інстанції всебічно перевірив подані докази, врахував позиції обох сторін та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення лише 2000 грн замість значно більшої заявленої суми, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
У відзиві на апеляцій скаргу представник ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС» заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що  дії позивача ОСОБА_1 , яка непослідовно реалізовувала свої процесуальні права (спочатку подала позов, а потім розуміючи його передчасність та необґрунтованість відкликала власну позовну заяву) створили підстави для того, аби через 8 місяців після подання позову, суд виніс ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 . Відповідно такі дії Позивача ОСОБА_1 , хоча і не є незаконними, хоча і не містять ознак зловживання процесуальним правом, хоча і спрямовані не реалізацію процесуальних прав позивача, - про те є «необґрунтованими», непослідовними та такими, що спричинили негативні наслідки для інших учасників справи у вигляді понесення судових витрат на професійну правничу допомогу, а тому просив апеляцій скаргу залишити без задоволення.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Юрченко М.П. підтримав доводи апеляційної скарги.
Представник ОСОБА_3 адвокат Лисенко С.М., представник ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС» адвокат Коротюк М.Г., представник ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ» адвокат Огулькова А.М., проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість постановлених судом першої інстанції ухвал.
ОСОБА_2 та його представник адвокат Расторгуєв О.В., ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи відповідно до звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, повідомлялися належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Расторгуєва О.В. та відповідача ОСОБА_4 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, аргументи, наведені у відзивах на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Щодо заяви представника ОСОБА_3 - адвоката Лисенка С.М. про зловживання  ОСОБА_1 процесуальними правами та залишення апеляційної скарги без розгляду або повернення заявнику. 
У відзиві на апеляцій скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Лисенко С.М. зазначає про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно поновив строк на апеляційне оскарження  ухвал суду.
Крім того, 11 листопада 2025 року представник ОСОБА_3 - адвокат Лисенко С.М. до Київського апеляційного суду подав заяву про зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами та залишення апеляційної скарги без розгляду або повернення заявнику. 
В обґрунтування заяви зазначає про те, що представництво ОСОБА_1 в справі здійснювали три адвокати  Начиняний Д.С. з моменту пред`явлення позову , Харченко В.В. , який вступив в справу 12 квітня 2025 року та діяв на підставі ордеру АІ № 1564759 від 10 квітня 2025 року, в ордері вказано обмеження строку його дії до 08 липня 2025 року, Руденко К.В. , який вступив у справу 18 червня 2025 року та діяв на підставі ордеру  ВІ № 1309200 від 12 червня 2025 року. Відповідно до відомостей про справу, яка міститься в підсистемі «Електронний суд»  кожен з цих адвокатів має зареєстрований електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС, отже отримують всі процесуальні документи відповідно до ст. 14 ЦПК України.
Отже, всі документи представникам ОСОБА_1 суд скерував в Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему і вони їх отримували.
30 червня 2025 року суд постановив чотири ухвали і вони всі в цей же день  надійшли в електронні кабінети представників ОСОБА_1 Тобто в день постановлення оскаржуваних ухвал всі представники їх отримали, а отже саме з цього дня розпочато строк їх оскарження. 
З наданих суду ордерів вбачається, що лише Харченко В.В. мав обмеження представництво до 08 липня 2025 року, інші представники таких обмежень не мали. 
Представник Юрченко М.С., який отримав в паперовому вигляді копію ухвали від 30 червня 2025 року, внесений до картки  справи і навпроти його ПІБ наявна відмітка про наявність в нього електронного кабінету, що підтверджується скріншотом електронного кабінету та відомостей по справі.
З апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернулася лише 23 липня 2025 року , тобто поза межами процесуального, визначеного законом для оскарження  ухвали суду. Отримання паперового екземпляру ухвал 15 липня 2025 року не змінює перебіг процесуального строку на апеляційне оскарження, оскільки він розпочався для ОСОБА_1 30 червня 2025 року. 
Таким чином, ОСОБА_1. штучно спотворила дійсні обставини справи з метою отримання неправомірної переваги та відкриття апеляційного провадження за скаргою.
Крім того, 27 травня 2025 року суд призначив до розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення на 24 червня 2025 року. 13 червня 2026 року ОСОБА_1 особисто подає заяву про ознайомлення з матеріалами справи. Отже сама ОСОБА_1   була обізнана про дату і час судового розгляду, мала на руках матеріали справи і безпідставно пропустила строк подання апеляційної скарги.
 
Отже має місце зловживання  правом з боку позивача, а тому просив заяву задовольнити.
Крім того просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 38 000 грн за надання правничої допомоги та 200 грн. поштових витрат. 
            07 листопада 2025 року ОСОБА_1   подала заперечення на вказану заяву,  якій просила відмовити представнику ОСОБА_3 - адвокату  Лисенку С.М. в задоволенні заяви.
            Зазначає, що дійсно мала трьох адвокатів Начиняного Д.С., Харченка В.В. та Руденка К.В.
            Вказує, що дійсно була обізнана про дату засідання 24 червня 2025 року з розгляду питання щодо розподілу судових витрат і ніколи цього не заперечувала. 
            З усіх адвокатів тільки адвокат Руденко К.В. мав час, щоб скласти заперечення проти поданих заяв представників відповідачів  про розподіл судових витрат, але в саме судове засіданні прибути не міг, через що вона звернулася до адвоката Юрченка М.С., з яким уклала договір  24 червня 2025 року і який брав участь  у судовому засіданні  у цей же день. 
            Наступного  дня 25 червня 2025 року  вона ініціювала  розірвання/припинення дії договорів, що були укладені нею з адвокатами Начиняним  Д.С., Харченком В.В. та Руденком К.В., про що були складені відповіді акти та додаткові  угоди, а тому 30 червня 2025 року вона не була повідомлена в їх особі про надходження повного тексту ухвал Києво-Святошинського районного суду м. Києва, оскільки не має доступу до їх електронних кабінетів.  
Вважає, що  її дії не містять ознак зловживання процесуальними правами.
Крім того, вказує, що є неадекватний рівень заявлених адвокатом Лисенком С.М. витрат  на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, оскільки 38000 грн. є вочевидь завищеною вимогою, так як адвокат Лисенко С.М. та його клієнт ОСОБА_3 погодились на відшкодування витрат на правничу допомогу  за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 2000 грн. та не оскаржили її в апеляційному порядку, а отже не надано доказів, що витрачений адвокатом на розгляд апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції у 19 разів перевищує час, що був витрачений у суді першої інстанції.
Отже у разі відмови суду у задоволенні апеляційної скарги, ОСОБА_1 просила зменшити розмір витрат відповідача ОСОБА_3 на правову допомогу у суді апеляційної інстанції до 500 грн.
Також вказує, що своїми заявами про стягнення судових витрат  представники відповідачів ОСОБА_2., ТОВ «Адоніс Кріейт», які не обтяжуючи себе  зайвою логікою  заявили  до відшкодування за результатами розгляду  справи у суді апеляційної інстанції  у розмірі 7 000 грн. та 10500 грн. відповідно.
Заявлені до відшкодування витрати  суперечать складності справи, яка полягає у  розгляді скарги  на ухвалу суду  про розподіл судових витрат.   
Вказує, що подані заяви є тиском на позивачку з метою  покарання її за звернення до суду з позовом.
Тому у разі відмови суду у задоволенні апеляційної скарги, ОСОБА_1 просила зменшити розмір витрат відповідача ОСОБА_3 на правову допомогу у суді апеляційної інстанції до 500 грн.
Розглянувши заяву суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.
 
Відповідно до ч.1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до п.2 ч.2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були врученні у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом  п`ятнадцяти днів  з дня вручення йому повного рішення.
З матеріалів справи вбачається, повні тексти оскаржуваних ухвал складено 30 червня 2025 року. 
Порядок вручення судового рішення визначено ст. 272 ЦПК України 
Відповідно до ч. 6 ст. 272 ЦПК України Днем вручення судового рішення є:
1) день вручення судового рішення під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Матеріали справи не містять підтвердження про направлення копії оскаржуваної ухвали самій ОСОБА_1 , як і не містять повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронних кабінетів представників позивача, як на те посилається представник ОСОБА_3   - адвокат Лисенко С.М.,  додаючи картку руху документу провадження, з якої вбачається, що оскаржувані ухвали доставлені до електронних кабінетів представників.
Разом з тим, у матеріалах справи відсутні відомості про РНКОП адвоката Юрченка М.П., представника ОСОБА_1 , а відтак у суду першої інстанції були відсутні можливості надати доступ до матеріалів електронної справи в системі «Електронний суд» адвокату Юрченку М.П.
Крім того, станом на  день постановлення оскаржуваних  ухвал - 30 червня 2025 року та надсилання їх  учасникам справи засобами підсистеми «Електронний суд» повноваження адвокатів  Начиняного  Д.С., Харченка В.В. та Руденка  К.В. на представництво ОСОБА_1 були припинені у зв`язку з розірванням/припиненням  дії договорів, що підтверджується додатковим договором та актами про закінчення договорів про надання правової допомоги. (т.3 а.с., а.с. 207,208,209).  
При цьому матеріали справи містять розписку представника ОСОБА_1   - адвоката Юрченка М.С. про отримання чотирьох примірників ухвал Києво-Святошинського районного суду Київської області від  30 червня 2025 року в суді першої інстанції 15 липня 2025 року (т.3 а.с.66). Останнім днем подання апеляційної скарги є 30 липня 2025 року. Апеляційна скарга до подана до Київського апеляційного суду через прийом громадян 23 липня 2025 року. Отже строк на подання апеляційної скарги пропущений ОСОБА_1 з поважним причин. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність в діях позивачки ОСОБА_1 ознак зловживання процесуальним правами під час подання апеляційної скарги а відтак заява представника ОСОБА_3 - адвоката Лисенка С.М. про зловживання  ОСОБА_1 процесуальними правами та залишення апеляційної скарги без розгляду або повернення заявнику - задоволенню не підлягає.  
Щодо заяви представник відповідача ТОВ  «АДОНІС КРІЕЙТ» - адвоката Огулькової А.М. про стягнення витрат на правничу допомогу.
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області  з позовом  до ОСОБА_2 , ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ», ТОВ  «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2025 року залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ», ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва. 
19 травня 2025 року представник відповідача ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ» - адвокат Огулькова А.М. звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14565/24.
Заяву обґрунтовувала тим, що 01 квітня 2025 року до суду представником відповідача ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ» - адвокатом Огульковою А.М. подано відзив, у якому представник ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ» повідомила попередній розрахунок судових витрат, які ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ» поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи, - 30 000 грн. 00 коп., сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката. (т.1 а.с. 197-232)
На підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України, представник ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ» повідомила, що докази на підтвердження понесеного товариством витрат на професійну правничу допомогу будуть подані суду до завершення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення по даній справі. Сума судових витрат може змінитись в залежності від тривалості розгляду справи та збільшення обсягу виконаних робіт.
28 жовтня 2024 року між ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ» та АБ «Анни Огулькової «Національне правниче бюро» було укладено Додаткову угоду до договору № 10-ТТ від 16.10.2023 року.
Відповідно до п.п. 1.1. - 1.4. Договору, у якій Сторонами Договору узгоджується розмір гонорару, порядок його обчислення та внесення, за надання правничої допомоги у справі № 369/14565/24, яка розглядається Києво-Святошинським районним судом Київської області, та зазначають, що розмір гонорару визначається виходячи з погодженої Сторонами погодинної ставки у розмірі 1500,00 грн на день укладення Договору.
Сторони узгодили, що оплата наданої Бюро правничої допомоги здійснюється на підставі підписаних Сторонами Актів приймання-передачі послуг, наданих за Договором (п. 1.5.).
Відповідно до акту № 9 приймання-передачі послуг від 16.05.2025 року за договором про надання правничої допомоги №10-ТТ від 16.10.2023 року вбачається, що сторонами було погоджено розмір гонорару за надану правничу допомогу (в акті зазначений детальний опис виконаних робіт) - вартість наданих послуг складає 25 500,00 грн.
Вказує, позивач 15 травня 2025 року подала заяву про залишення позову, проте представником ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ» правнича допомога в необхідному обсязі станом на 15 травня 2025 року  була фактично надана  та підлягає оплаті відповідачем.  
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області 30 червня 2025 року заяву представника відповідача ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ» - адвоката Огулькової А.М. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ» - 2 000 грн. витрат на професійну правову допомогу.
У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Постановляючи ухвалу та частково задовольняючи  заяву   представника відповідача ТОВ  «АДОНІС КРІЕЙТ» - адвокат Огулькової А.М. про стягнення витрат на правничу допомогу суд першої інстанції виходив з того, що,  оскільки при ухваленні рішення та дослідженні матеріалів справи Києво-Святошинським районним судом не вирішено питання стосовно витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем ТОВ  «АДОНІС КРІЕЙТ», з метою усунення неповноти судового рішення, з урахуванням, викладених аргументів представника позивача щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень сторони позивача стосовно неспівмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, дійшов висновку  про  часткове задоволення заяви про ухвалення.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду виходячи з наступного.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень частини 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Виходячи з положень ч. 3 ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
За змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно з ч. 3 ст. ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Згідно з ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Частиною 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Тобто, для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.
У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 741/1681/17 Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу у зв`язку із закриттям провадження у справі, послався, що законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача (ч.5 ст.142 ЦПК України). При цьому звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, а добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
У постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, де, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, тобто його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу. При цьому Верховний Суд вказав, що із системного тлумачення положень частин 5 та 6 ст.142, ч.9 ст.141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з вимогами про стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з залишенням позову без розгляду представник ТОВ  «АДОНІС КРІЕЙТ» - адвокат Огулькова А.М. посилалась на  п. 2 ч. 2  ст. 141 ЦПК України, згідно з яким у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. При цьому зазначає, що позивач 15 травня 2025 року подала заяву про залишення позову, проте представником ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ» правнича допомога в необхідному обсязі станом на 15 травня 2025 року  була фактично надана  та підлягає оплаті відповідачем.  
Проте, відповідач не послався, які саме дії позивача є необґрунтованими.
Крім того, частково задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення, суд виходив з аргументів представника позивача щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень сторони позивача стосовно неспівмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу. Разом з тим не звернув уваги,  що в судовому засіданні  24 червня 2025 року, представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Юрченко С.М. заперечував проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, при цьому зазначав, що у разі встановлення судом   необґрунтованих дій позивача при зверненні до суду з позовом, просив зменшити розмір витрат на правову допомогу.     
Разом з тим, суд першої інстанції стягнувши з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ТОВ  «АДОНІС КРІЕЙТ» 2 000 грн. витрат на правничу допомогу, не встановив в мотивувальній частині оскаржуваного додаткового рішення та не зазначив, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь їх вини й чим це підтверджується.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не знайшов  підстав для визнання дій позивача необґрунтованими. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відмову у стягненні з позивача на користь ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ» витрат на правничу допомогу.
Щодо заяви представник відповідача ОСОБА_3 - адвоката Лисенка С.М. про стягнення витрат на правничу допомогу.
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області  з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ», ТОВ  «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2025 року залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ», ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва.
20 травня 2025 року представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Лисенко С.М. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14565/24, в якій  просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3   судові витрати, пов`язані з розглядом цивільної справи № 369/14565/24, зокрема витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 грн., а також витрати на оплату послуг  експерта в розмірі 11 000 грн.
Заяву обґрунтовував тим, що у відзиві на позовну заяву  поданого до суду 15 квітня 2025 року, представником відповідача ОСОБА_3  - адвокатом  Лисенко С.М. було  зазначено  про орієнтовний  розмір  судових витрат, які ОСОБА_3   поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи, - 40 000 грн. 00 коп. витрати на оплату правничої допомоги; 11 000 грн. витрати на проведення судової експертизи. (т.2 а.с. 4-121).
Відповідно до умов договору від 09.09.2024 № 39/1 та додаткових угод до нього, який було укладено між ОСОБА_3 та АБ «Сергія Лисенка» сторони погодили: 
П. 1.1. Адвокатське бюро зобов`язується надати Клієнту правничу допомогу на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання даного договору.
П. 2.1. Адвокатське бюро на підставі звернення клієнта приймає на себе зобов`язання з надання правничої допомоги, в т.ч. але не виключно представництво, захист, інші види правничої допомоги, у справах.
На виконання п. 4.1 Договору сторони узгодили гонорар та порядок його оплати з цим договором згідно додаткових угод до цього договору.
Відповідно до Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 3/1 від 18.11.2024 року, яку було укладено між ОСОБА_3 та АБ «Сергія Лисенка», на виконання п. 4.1 Договору про надання правничої допомоги сторони визначили вартість гонорару у справі № 369/14565/24 - 40 000,00 грн.
На підтвердження факту виконання умов договору відповідачем надано витяг з Договору № 39/1 від 09.09.2024, додаткові угоди до нього № 1 та № 2, Акт наданих послуг з детальним описом виконаних робіт від 11.03.2025 року.
Крім того, представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Лисенком С.М. подано документи на підтвердження обставин замовлення судової будівельно-технічної експертизи, а саме: заяву на проведення будівельно-технічної експертизи від 25.12.2024, договір № 14-12/24 від 25.12.2024, рахунок на оплату послуг експерта від 27.12.2024, платіжну інструкцію від 03.01.2025 року про оплату послуг експерта, акт виконаних робіт від 11.03.2025, з якого вбачається, що вартість послуг експерта в цій справі становить 11 000 грн. (165 000,00 грн /15 справ).
Зазначає, що відповідно до вимог ч.5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Необґрунтованість дій позивач ОСОБА_1 полягає в тому, що остання на день пред`явлення позову  була обізнана, що ОСОБА_3 не є власником майна на яке позивач заявила вимоги. Внаслідок чого, залучивши ОСОБА_3   як відповідача, позивач не пред`явила жодної вимоги матеріально-правового характеру, однак змусила захищатися та нести витрати на доведення безпідставності пред`явленого позову. 
Крім того, позивач була обізнана, що ОСОБА_3 не є правонаступником  ОСОБА_2 за договором, який був покладений в основу позову, а отже ОСОБА_3 не несе жодної відповідальності за дії ОСОБА_2 .
Також, на день пред`явлення позову позивач була достовірно обізнана, що попередній договір,  на який вона посилається як на підставу своїх вимог, припинив свою дію в силу прямих вимог  ч.3 ст. 635 ЦПК України, а отже задоволення позову  за таким договором неможливе. Фактично мало місце подання завідомо безпідставного позову.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Лисенка С.М. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14565/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ», ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 - 2 000 грн. витрат на професійну правову допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 - 11 000 грн. витрат на проведення будівельно-технічної експертизи.
Постановляючи ухвалу та частково задовольняючи  заяву   представника відповідача ОСОБА_3   - адвоката Лисенко С.М. про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки при ухваленні рішення та дослідженні матеріалів справи Києво-Святошинським районним судом не вирішено питання стосовно судових витрат, понесених відповідачем  ОСОБА_3 , з метою усунення неповноти судового рішення, з урахуванням, викладених аргументів представника позивача щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень сторони позивача стосовно неспівмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, дійшов висновку  про ухвалення додаткового рішення та ухвалити додаткове рішення у справі № 369/14565/24 про стягнення з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_3  -  2 000  грн  витрат на професійну правову допомогу.
Також суд першої інстанції дослідивши, додані представником позивача докази щодо обсягу послуг, наданих представником відповідача  ОСОБА_3 - адвокатом Лисенком С.М., а також враховуючи складність даної цивільної справи та часом витраченим адвокатом, кількість судових засідань, витрат часу адвоката на забезпечення проведення судової експертизи, дійшов до висновку про обґрунтованість понесених витрат відповідача ОСОБА_3 на проведення судової експертизи в розмірі 11 000 грн., а відтак подана заява в зазначеній частині підлягає задоволенню.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду виходячи з наступного.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень частини 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Виходячи з положень ч. 3 ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
За змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно з ч. 3 ст. ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Згідно з ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Частиною 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Тобто, для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.
У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 741/1681/17 Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу у зв`язку із закриттям провадження у справі, послався, що законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача (ч.5 ст.142 ЦПК України). При цьому звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, а добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
У постанові Верховного Суду від 14 січня 221 року у справі № 521/3011/18, де, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, тобто його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу. При цьому Верховний Суд вказав, що із системного тлумачення положень частин 5 та 6 ст.142, ч.9 ст.141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з вимогами про стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з залишенням позову без розгляду представник ОСОБА_9 - адвокат Лисенко С.М.  посилався на  ч.5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Підстави необґрунтованості подання позову, на які посилається представник ОСОБА_3., не можна визнати такими, оскільки, як убачається з матеріалів справи, дана справа по суті не розглядалася, а без встановлення фактичних обставин справи не можливо встановити  обґрунтованість  пред`явленого позову.
Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про  стягнення з позивачки на користь ОСОБА_3 11 000 грн. витрат на проведення будівельно-технічної експертизи, яка зроблена відповідачем з власної ініціативи, оскільки цивільна справа не розглядалась по суті, а отже суд не оцінював доказ, у вигляді будівельно-технічної експертизи  з точки зору його належності  та допустимості для даного процесу, а без цього неможливо брати до уваги сам цей доказ так і застосовувати наслідки його отримання відповідачем.
Крім того, частково задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення, суд виходив з аргументів представника позивача щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень сторони позивача стосовно неспівмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу. Разом з тим не звернув уваги,  що в судовому засіданні  24 червня 2025 року, представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Юрченко С.М. заперечував проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, при цьому зазначав, що у разі встановлення судом   необґрунтованих дій позивача при зверненні до суду з позовом, просив зменшити розмір витрат на правову допомогу.     
Суд першої інстанції стягнувши з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 2 000 грн. витрат на правничу допомогу, не встановив в мотивувальній частині оскаржуваного додаткового рішення та не зазначив, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь їх вини й чим це підтверджується.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не знайшов  підстав для визнання дій позивача необґрунтованими.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відмову у стягненні з позивача на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правову допомогу  та 11 000 грн. витрат на проведення будівельно-технічної експертизи.
Щодо заяви представник відповідача ОСОБА_2 - адвоката Расторгуєва О.В. про стягнення витрат на правничу допомогу.
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області  з позовом  до ОСОБА_2 , ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ», ТОВ  «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2025 року залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ», ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва. 
20 травня 2025 року представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Расторгуєв О.В  звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14565/24, в якій  просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5  судові витрати, пов`язані з розглядом цивільної справи № 369/14565/24, зокрема витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.
Заяву обґрунтовував  тим, що 30.09.2024 року між адвокатським бюро Расторгуєва Олександа та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги від 30.09.2024 року, що слідує з Витягу з Договору.
Згідно Витягу з Договору про надання правничої (правової) допомоги від 30.09.2024 року, складеного 24.04.2025 року, пунктом 3.1. Договору передбачено, що розмір гонорару, який сплачує клієнт Бюро визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною Договору.
Відповідно до Додаткової угоди № 14565 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 30/09/2024 р., п. 2. Вартість послуг (гонорар) складає 20 000,00 грн та зазначено детальний опис виконаних робіт. Відповідно до Акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 15.05.2025 року вартість гонорару складає 15 000,00 грн..
Зазначає, що  15 травня 2025 року позивач  подала заяву про залишення позову. Втім, незважаючи  на закриття провадження у справі, ОСОБА_2 все одно були понесені витрати на оплату правової допомоги, яка фактично надавалася  йому протягом підготовчого засідання. 
            Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області 30 червня 2025 року заяву представника відповідача  ОСОБА_2 - адвоката Расторгуєва О.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14565/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ», ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 2 000 грн. витрат на професійну правову допомогу.
У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Постановляючи ухвалу та частково задовольняючи  заяву   представника відповідача  ОСОБА_2 - адвоката Расторгуєва О.В.  про стягнення витрат на правничу допомогу суд першої інстанції враховував заявлене представником позивача ОСОБА_1 - Юрченка М.С. клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечення стосовно неспівмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із судовим розглядом справи № 369/14565/24, а також те, що  при ухваленні рішення та дослідженні матеріалів справи Києво-Святошинським районним судом не вирішено питання стосовно судових витрат, понесених відповідачем  ОСОБА_2 , з урахуванням, викладених аргументів представника позивача щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень сторони позивача стосовно неспівмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення та ухвалити додаткове рішення у справі № 369/14565/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 - 2 000 грн. витрат на професійну правову допомогу.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду виходячи з наступного.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень частини 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Виходячи з положень ч. 3 ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
За змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно з ч. 3 ст. ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Згідно з ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Частиною 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Тобто, для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.
У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 741/1681/17 Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу у зв`язку із закриттям провадження у справі, послався, що законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача (ч.5 ст.142 ЦПК України). При цьому звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, а добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
У постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, де, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, тобто його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу. При цьому Верховний Суд вказав, що із системного тлумачення положень частин 5 та 6 ст.142, ч.9 ст.141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з вимогами про стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з залишенням позову без розгляду  представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Расторгуєв О.В.  посилався на  ст. 137,  ст. 141 ЦПК України. При цьому зазначає, що позивач 15 травня 2025 року подала заяву про залишення позову, проте ОСОБА_2   все одно були понесені витрати  на оплату правової допомоги.  
 Проте, відповідач не послався, які саме дії позивача є необґрунтованими.
Крім того, частково задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення, суд виходив з аргументів представника позивача щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень сторони позивача стосовно неспівмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу. Разом з тим не звернув уваги,  що в судовому засіданні  24 червня 2025 року, представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Юрченко С.М. заперечував проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, при цьому зазначав, що у разі встановлення судом   необґрунтованих дій позивача при зверненні до суду з позовом, просив зменшити розмір витрат на правову допомогу.     
Суд першої інстанції стягнувши з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 2 000 грн. витрат на правничу допомогу, не встановив в мотивувальній частині оскаржуваного додаткового рішення та не зазначив, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь їх вини й чим це підтверджується.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не знайшов  підстав для визнання дій позивача необґрунтованими.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відмову у стягненні з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу.
Щодо заяви представник відповідача ТОВ  «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС». - адвоката Коротюка О.А.. про стягнення витрат на правничу допомогу.
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області  з позовом  до ОСОБА_2 , ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ», ТОВ  «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2025 року залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ», ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва.
26 травня 2025 року представник ТОВ  «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС» - адвокат Коротюк М.Г. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14565/24, в якій  просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ» судові витрати, пов`язані з розглядом цивільної справи № 369/14565/24, зокрема витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Заяву обґрунтовував тим, що дії позивача у справі № 369/14565/24 були необґрунтованими та непослідовними, адже позивач спочатку ініціювала даний спір, чим спричинила для ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС» необхідність здійснення певних процесуальних дій та обов`язків визначених ст. 43 ЦПК України, для реалізації яких ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС» довелось звертатись за професійною правничою допомогою, тобто залучати адвоката та нести витрати для оплати його послуг.
Однак, уже після подачі товариством відзиву на позовну заяву позивачем та більш ніж через 8 місяців з моменту подачі позову на стадії підготовчого судового провадження було відкликано позовну заяву. Зазначав, що це сталося після того, як Києво-Святошинським районним судом Київської області було винесено рішення у аналогічних справах до тих же відповідачів, а саме №369/13017/24, №369/12866/24, №369/13018/24, №369/12769/24, №369/13016/24, №369/12865/24, № 369/13019/24, №369/15415/24. Таким чином, є підстави вважати, що Позивач, фактично, вичікувала моменту формування Києво-Святошинським районним судом Київської області судової практики у справах з аналогічним предметом та за участі тих же відповідачів і лише тоді відкликав позов, оскільки зазначена судова практика виявилася несприятливою для Позивача - у всіх наведених справах суд відмовив у задоволенні позову.
Враховуючи зазначене, витрати, які поніс ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС» у справі № 369/14565/24, не були виправдані, оскільки через відкликання Позивачем позову вони не призвели до жодного результату.
Зазначає, що відповідачем ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС» було понесені судові витрати в загальній сумі 10 000 (десять тисяч) гривень - витрати на професійну правничу.
Розмір судових витрат було зменшено у порівнянні із тим, який визначений договором про надання правової допомоги від 08.11.2025 року та був зазначений в попередньому розрахунку судових витрат, наданому у відзиві ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС» на позовну заяву, через те, що у зв`язку із діями Позивача (відкликанням позовної  заяви) не було проведено жодного судового засідання за участі сторін, а тому фактично, представником ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС» - адвокатом Коротюком М. Г., було виконано менший обсяг робіт, ніж передбачено договором про надання правової допомог 08.11.2025 року.
На підтвердження факту виконання умов договору відповідачем надано витяг з Договору від 08.11.2024, Акт прийому -передачі виконаних робіт від 24.05.2025 за договором про надання правової допомоги від 08.11.2025 року.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2025 року заяву представника відповідача ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС» - адвоката Коротюка М.Г. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14565/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «АДОНІС КРІЕЙТ», ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС» 2 000 грн. витрат на професійну правову допомогу.
Постановляючи ухвалу та частково задовольняючи  заяву   представника відповідача ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС» - адвоката Коротюка М.Г. про стягнення витрат на правничу допомогу суд першої інстанції виходив з того,  що оскільки при ухваленні рішення та дослідженні матеріалів справи Києво-Святошинським районним судом не вирішено питання стосовно судових витрат, понесених відповідачем  ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС» - адвоката Коротюка М.Г., з метою усунення неповноти судового рішення, з урахуванням, викладених аргументів представника позивача щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень сторони позивача стосовно неспівмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, дійшов висновку  про ухвалення додаткового рішення та ухвалити додаткове рішення у справі                   № 369/14565/24 про стягнення з ОСОБА_1  на користь ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС»  -  2 000  грн  витрат на професійну правову допомогу.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень частини 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Виходячи з положень ч. 3 ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
За змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно з ч. 3 ст. ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Згідно з ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Частиною 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Тобто, для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.
У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 741/1681/17 Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу у зв`язку із закриттям провадження у справі, послався, що законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача (ч.5 ст.142 ЦПК України). При цьому звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, а добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
У постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, де, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, тобто його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу. При цьому Верховний Суд вказав, що із системного тлумачення положень частин 5 та 6 ст.142, ч.9 ст.141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з вимогами про стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з залишенням позову без розгляду представник ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС» - адвокат Коротюк М.Г. посилався на  ч.5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Підстави необґрунтованості подання позову, на які посилається представник ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС» - адвокат Коротюк М.Г., не можна визнати такими, оскільки, відповідно до ст. 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. 
Відповідно до ч. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Крім того, частково задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення, суд виходив з аргументів представника позивача щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень сторони позивача стосовно неспівмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу. Разом з тим не звернув уваги,  що в судовому засіданні  24 червня 2025 року, представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Юрченко С.М. заперечував проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, при цьому зазначав, що у разі встановлення судом   необґрунтованих дій позивача при зверненні до суду з позовом, просив зменшити розмір витрат на правову допомогу.     
Суд першої інстанції стягнувши з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС» 2 000 грн. витрат на правничу допомогу, не встановив в мотивувальній частині оскаржуваного додаткового рішення та не зазначив, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь їх вини й чим це підтверджується.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не знайшов  підстав для визнання дій позивача необґрунтованими.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відмову у стягненні з позивача на користь ТОВ «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС» витрат на професійну правову
Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення 
у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З огляду на викладене суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвали суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяв про стягнення судових витрат.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
У задоволенні заяви представника ОСОБА_3 адвоката Лисенка Сергія Миколайовича про зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами та залишення апеляційної скарги без розгляду або повернення заявнику - відмовити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2025 року - скасувати.
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю«АДОНІС КРІЕЙТ»  у задоволенні  заяви про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «АДОНІС КРІЕЙТ, Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2025 року - скасувати.
Відмовити представнику відповідача ОСОБА_3 - адвокату Лисенку Сергію Миколайовичу в задоволенні заяви  про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АДОНІС КРІЕЙТ, Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2025 року - скасувати.
Відмовити представнику відповідача  ОСОБА_2  - адвокату Расторгуєву Олександру Валерійовичу в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АДОНІС КРІЕЙТ, Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2025 року - скасувати.
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС» в задоволенні заяви  про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АДОНІС КРІЕЙТ, Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ РІАЛ ЕСТЕЙТ ПЛЮС», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Суддя-доповідач                                                                              А. М. Стрижеус
 
Судді:                                                                                                Л. Д. Поливач
 
                                                                                                                      О. І. Шкоріна