Справа № 464/7451/25                                Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О. 
Провадження № 33/811/1824/25                 Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника правопорушниці ОСОБА_1 – адвоката Мохнюка Дмитра Михайловича на постанову судді Сихівського районного суду м.Львова від 10 листопада 2025 року, 
з участю правопорушниці – ОСОБА_1 ,
захисника правопорушниці – адвоката Мохнюка Д.М.

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1  визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП та накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 ( один) рік.
       Стягнуто з  ОСОБА_1  в користь держави судовий збір в розмірі 605,60 гривень.
       Згідно постанови судді,  ОСОБА_1 , 19 жовтня 2025 року о 12:50 год, у м. Львові по вул. Демнянській, 16а, керуючи автомобілем марки «Ford», номерний знак НОМЕР_1 , будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди, залишила місце події та не повідомила про це підрозділ поліції, чим порушила вимоги пункту 2.10а Правил дорожнього руху України. 
       В апеляційній скарзі захисник правопорушниці ОСОБА_1 – адвокат Мохнюк Д.М. покликається на те, що призначене місцевим судом покарання є занадто суворим, не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення, винесене без врахування обставин, що пом`якшують відповідальність. Звертає увагу на те, що суддя районного суду не врахувала те, що ОСОБА_1 вину визнала, щиро розкаялася, при цьому зазначив, що остання хоч і залишила місце ДТП, однак, добровільно повернулася; вчинене правопорушення не спричинило істотної шкоди громадським або державним інтересам. Акцентує увагу на те, що ОСОБА_1 піклується про чоловіка, у якого травма у вигляді перелому правого коліна, та батьків пенсійного віку, допомагає брату інваліду 3 групи та його дружині. Стверджує, що у випадку позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами вона не зможе належним чином піклуватися про зазначених осіб. 
Просить оскаржувану постанову змінити в частині накладення стягнення з 1 року позбавлення права керування транспортними засобами на штраф у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. 
       Заслухавши пояснення правопорушниці ОСОБА_1 та виступ її захисника – адвоката Мохнюка Д.М., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що така підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
               Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При цьому положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Так, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, об`єктивно з`ясував та дослідив всі обставини справи і докази у ній  та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП. 
       Вказані висновки місцевого суду ґрунтуються на досліджених та наведених у постанові доказах, не оспорюються в апеляційній скарзі, а тому апеляційним судом відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП не перевіряються.
Разом з цим доводи  адвоката Мохнюка Д.М.  щодо   необґрунтованого застосування до правопорушниці ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на один рік, за наявних в справі обставин, заслуговують на увагу.
       Відповідно до ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, та іншими законами України.
       Санкція ст. 122-4 КУпАП передбачає відповідальність у виді  накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
       Як слідує зі змісту постанови суду першої інстанції, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, суд врахував обставини правопорушення на транспорті. 
       При цьому, за наявності в санкції ст. 122-4 КУпАП альтернативного більш м`якого виду стягнення у виді штрафу, суд в своїй постанові належним чином не мотивував підстави для обрання найбільш суворого виду стягнення, передбаченого санкцією вказаної статті.
       Такий висновок суду першої інстанції щодо обраного до правопорушницю адміністративного стягнення, апеляційний суд вважає безпідставним та необґрунтованим.
       Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
       Позбавивши ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суд першої інстанції, обрав адміністративне стягнення, яке за своїм видом є явно несправедливим через суворість.
       Зокрема, місцевим судом, в порушення вимог ст. 33 КУпАП, належним чином не враховано особу правопорушниці, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
       Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що правопорушниця ОСОБА_1 вину свою визнала, щиро розкаялася, транспортний засіб їй потрібен для допомоги чоловіку – ОСОБА_1 , у якого травма у вигляді перелому правого коліна, батькам пенсійного віку, брату та його дружині - інвалідам 3 групи.
       Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.
       А тому, враховуючи вищенаведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що постанову судді районного суду слід змінити, обравши ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП у межах санкції даної статті, а саме у вигляді штрафу.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, –

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника правопорушниці ОСОБА_1 – адвоката Мохнюка Д. М. – задоволити, а постанову судді Сихівського районного суду м.Львова від 10 листопада 2025 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП змінити в частині призначення адміністративного стягнення.
       Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави.
       У решті постанову залишити без зміни.
        Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

                 Суддя Галапац І.І.