ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/10302/24
Номер провадження 22-ц/818/5356/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року         м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2025 року в складі судді Невеніцина Є.В. за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» про перегляд заочного рішення по справі № 638/10302/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» про стягнення грошових коштів,-
В С Т А Н О В И В:
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» про стягнення грошових коштів.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ТОВ «Аналітік Фінанс» на його корить безпідставно набуті грошові кошти за договором купівлі-продажу від 27 квітня 2021 року часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 263 211,19 грн та безпідставно набуті грошові кошти за договором № 15/03/21-1 від 15 березня 2021 року в сумі 1 162 610,00 грн, а всього 1 425 821,19 грн та судовий збір у розмірі 15 140,00 грн.
06 червня 2025 року за допомогою засобу поштового зв`язку ТОВ «Аналітік Фінанс» подало заяву про перегляд заочного рішення, в якій просило заочне рішення – скасувати і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
18 вересня 2025 року представник позивача адвокат Прокопенко Ю.О. подала заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, в яких вказала, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином та не надав доказів, які б мали суттєве значення для вирішення справи.
У судовому засіданні 19 вересня 2025 року представник відповідача просив поновити строк на звернення із заявою про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду. Заяву представника відповідача ТОВ «Аналітик Фінанс» про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 травня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1  до ТОВ «Аналітик Фінанс» про стягнення грошових коштів – залишено без розгляду.
Ухвала суду мотивована тим, що відповідачем пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, який сплив 10 червня 2025 року, та не доведено поважності причин пропуску такого строку.
На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 06 жовтня 2025 року ТОВ «Аналітик Фінанс» до суду апеляційної інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на позивача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що заява про перегляд заочного рішення була подана до суду в межах строку, передбаченого ст. 284 ЦПК України. Так, заочне рішення по справі ухвалено 08 травня 2025 року, та у межах 30-денного строку з дня його проголошення, а саме 06 червня 2025 року, за допомогою кур`єра, який є оператором поштового зв`язку, направлено до суду заяву про перегляд заочного рішення. При цьому, така заява мала бути подана у строк до 09 червня 2025 року, оскільки 07 та 08 червня 2025 року є вихідними днями. 
Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9,10, 14, 19, 37- 40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду про відмову у поновленні процесуального строку, яка входить до переліку ухвал суду, зазначених у частині 2 статті 369 ЦПК України, і апеляційні скарги на які розглядаються без повідомлення учасників справи, дана справа підлягає розгляду за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Аналітік Фінанс» підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1995 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).
Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
Відповідно до пунктів 6, 7 частини 2 статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
 
Процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.
 
Відповідно до частини 1 статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
 
Відповідно до статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
 
Стаття 126 ЦПК України передбачає наслідки пропущення процесуальних строків. Зокрема, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.
Згідно вимог частини 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.
Статтею 284 ЦПК України передбачено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що право на поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення виникає саме з дати вручення копії заочного рішення.
Отже, зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.
Положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.
Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Вказаний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20, яким відступлено від висновку, раніше сформованого у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у провадженні суду першої інстанції перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» про стягнення грошових коштів.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено (а.с. 87-89).
Заочне рішення проголошено 08 травня 2025 року. Цього ж дня о 14:39:46 його копію доставлено до електронного кабінету відповідача ТОВ «Аналітік Фінанс» (а.с. 91).
Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. 
Отже, згідно частини 2 статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення мало бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення – до 09 червня 2025 року включно, оскільки 07 та 08 червня 2025 року були вихідними днями, а в силу вимог частини 3 статті 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
У межах вказаного строку - 06 червня 2025 року, за допомогою засобу поштового зв`язку, а саме кур`єрсько-поштового сервісу ФОП Іваненко, ТОВ «Аналітік Фінанс» подало заяву про перегляд заочного рішення, що підтверджується накладною № 2401 та описом вкладення у цінний лист до цієї накладної (а.с. 115).
Відповідно до частини 6 статті 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
Доказами звернення особи до суду вважається здача на пошту чи передача іншими відповідними засобами зв`язку скарги, що визначено частиною 6 статті 124 ЦПК України.
Враховуючи, що заочне рішення проголошено і вручено відповідачу 08 травня 2025 року, тридцятий день на подачу заяви про його перегляд припав на 09 червня 2025 року, а відповідач ТОВ «Аналітік Фінанс» звернулось до суду із заявою про його перегляд 06 червня 2025 року, строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення у цій справі заявник не пропустив.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував факту здачі ТОВ «Аналітік Фінанс» документів до кур`єрсько-поштової служби в установлений ЦПК України тридцятиденний строк з дня проголошення заочного рішення та часу надходження поштового відправлення до суду, а тому дійшов передчасного висновку про пропуск строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення і залишення її без розгляду.
Подібних висновків щодо відсутності підстав вважати строк пропущеним у разі подання документів поштою дійшов Верховний Суд у постановах від 27 травня 2020 року у справі № 510/827/16-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 524/953/17, від 04 грудня 2024 року у справі № 759/1576/22, від 08 січня 2025 року у справі № 932/10906/23.
За результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (пункт 6 частини 1 статті 374 ЦПК України).
З огляду на викладене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Оскільки наразі вирішується процесуальне питання, а не розглядається справа по суті спору, та матеріали справи підлягають направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, питання щодо розподілу судового збору апеляційним судом не вирішується.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2025 року скасувати, справу направити до Шевченківського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 04 грудня 2025 року.

Головуючий                                                         Ю.М. Мальований 

Судді                                                                 О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук