Справа № 307/4582/25
        Провадження № 2/307/1702/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2026 року       м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Чопик В.В., з участю секретаря судового засідання Рішко О.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАЛАЙНС ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТзОВ "РЕАЛАЙНС ФІНАНС" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що між ПАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та відповідачем, ОСОБА_1 , було укладено Кредитний договір № CM-SME 801/026/2007 від 18.07.2007 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором, утворилася заборгованість. Факт наявності заборгованості та її розмір підтверджено судовим рішенням (судовим наказом).
Згідно судового наказу, сума стягнутої заборгованості, на яку здійснюється нарахування за цим позовом, складає 827 206,45 грн (вісімсот двадцять сім тисяч двісті шість гривень 45 копійок). Станом на момент подання цього позову, зобов`язання за Кредитним договором та рішенням суду відповідачем не виконано, грошові кошти не сплачено. 
Наявність судового рішення про стягнення боргу не припиняє грошового зобов`язання боржника та не звільняє його від відповідальності за прострочення виконання такого зобов`язання. Факт невиконання грошового зобов`язання та непогашення стягнутої судом заборгованості відповідачем ( ОСОБА_1 ) відповіддю ДВС. 
Згідно з Довідкою Тячівського відділу державної виконавчої служби Закарпатської області від 18.11.2025 р. № 91505 (щодо ВП № 27418297), встановлено наступне: 
1. Предмет стягнення: Виконавче провадження № 27418297 було відкрито на підставі судового наказу № 2н-108 від 04.03.2009 року, виданого Тячівським районним судом, щодо стягнення заборгованості у розмірі 827 206,45 грн з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ЗАТ«ОТП Банк». 
2. Повернення без виконання: 27.11.2011 року державним виконавцем була сформована постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.
3. Підстава повернення: Виконавчий документ був повернутий на підставі п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». 
4. Статус виконання: Повернення виконавчого документа стягувачу на підставі статті 37 Закону свідчить про те, що виконавче провадження було закінчене без фактичного стягнення заборгованості на користь Стягувача.
5. Подальший статус: Тячівський відділ ДВС повідомляє, що станом на 14.11.2025 року вищезазначений судовий наказ повторно не пред?являвся до відділу. Сама справа (ВП № 27418297) була знищена у 2015 році у зв?язку із закінченням строку зберігання, що унеможливлює надання будь-яких копій документів щодо стягнення.
Наведена Довідка ДВС підтверджує, що виконавчий документ був повернутий стягувачу 27.11.2011 року без виконання і заборгованість у розмірі 827 206,45 грн. не була стягнута органами державної виконавчої служби. 
Таким чином, грошове зобов`язання відповідача за Кредитним договором залишається невиконаним протягом усього заявленого періоду (02.04.2017 - 23.02.2022), що є законною підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат згідно зі статтею 625 ЦК України. 
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором (стаття 625 ЦК України).
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).
У цій справі основна вимога кредитора захищена судом (наказ № 2н-108/09 від 04.03.2009 року), за яким з відповідача стягнуто суму заборгованості, а отже зобов`язання не можна вважати натуральним, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Оскільки кредитор (правонаступником якого є позивач) отримав захист в судовому порядку, і підстав вважати, що у спірних правовідносинах існує натуральне зобов`язання, позиція підтверджена постановою Верховного суду від 21 травня 2025 року у справі № 514/1582/22 (провадження № 61-9633cв24).
26.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (ЄДРПОУ21685166) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (код ЄДРПОУ36789421) було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю згідно з яким Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» отримало право грошової вимоги за Кредитним договором № CM-SME801/026/2007 від 18.07.2007 року з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін, та доповнення до вказаного договору, тощо, що є невід`ємними його частинами. 
Ухвалою Тячівського районного суду від 20.05.2011 року у справі № 6-7/11 було замінено первісного стягувача (ПАТ«ОТП Банк») на його правонаступника —Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».
30.08.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» Товариством обмеженою відповідальністю «РЕАЛАЙНСФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 08/2024/2-РА про відступлення права вимоги за Кредитним договором № CM-SME 801/026/2007 від 18.07.2007 року.
Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу, Клієнт передав (відступив) Фактору право грошової вимоги, а Фактор прийняв право грошової вимоги до Боржників. 
Відповідно до Витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу, до ТОВ «Реалайне Фінанс» перейшло право вимоги до Боржника - ОСОБА_1 за Кредитним договором № CM-SME 801/026/2007.
Відповідно до ст. 512 ЦК України «Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)», згідно з ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» перейшли всі права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо права вимоги до боржників за Кредитним договором № CM-SME 801/026/2007 від 18.07.2007 року. 
Факт правонаступництва у правовідносинах, що склалися між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС», підтверджується наступними доказами,зокрема: копією укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» договором факторингу № 08/2024/2-РА від 30.08.2024 року: копією витягу з додатку № 1 до договору факторингу № 08/2024/2-РА від 30.08.2024року; копією укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ТОВ«РЕАЛАЙНСФІНАНС» акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 30.08.2024 року: копією виписки з особового рахунку ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС»; копією платіжної інструкції N? 252319259 від 30.08.2024 року.
Крім того, факт правонаступництва Позивача був предметом судового дослідження та підтверджений Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2025 року у справі № 307/873/25, якою було задоволено заяву про заміну стягувача у виконавчому провадженні.
У зазначеній ухвалі суд дослідив Договір факторингу № 08/2024/2-РА від 30.08.2024 року та дійшов висновку про належний перехід права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «Реалайнс Фінанс».
Враховуючи положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної справи, не доказуються при розгляді іншої справи та є додатковим підтвердженням факту правомірності набуття ТОВ «Реалайнс Фінанс» прав вимоги за кредитним договором № CM-SME 801/026/2007 від 18.07.2007 року.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. 
Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки борг не погашено, зобов`язання залишається дійсним.
Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового
зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. 
Як зазначено у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду (постанова від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц), приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов?язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальним законом.
Нарахування 3% річних та інфляційних втрат не є штрафними санкціями (неустойкою), а є компенсаційною мірою відповідальності боржника за неналежне виконання грошового зобов`язання.
3% річних — це плата за користування грошовими коштами, яку боржник зобов?язаний сплатити кредиторові за прострочення виконання.
Інфляційні втрати — це компенсація кредитору фінансових втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за час прострочення.
Можливість стягнення 3% річних та інфляційних втрат навіть після звернення до суду з позовом про стягнення основного боргу (або видачі судового наказу) є сталою правовою позицією Верховного Суду.
Право на компенсацію за статтею 625 ЦК України. Верховний Суд неодноразово зазначав, що правові наслідки, передбачені статтею 625 ЦК України, є обов?язковими і настають у будь-якому разі, незалежно від наявності вини боржника. Вони застосовуються до того часу, поки грошове зобов`язання не буде припинене його фактичним виконанням.
Позивач заявляє вимоги про стягнення коштів за період з 02.04.2017 по 23.02.2022року.
Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність обчислюється щодо кожного місячного (щоденного) нарахування окремо (початок перебігу - наступний день після закінчення відповідного місяця).
30 березня 2020 року було прийнято Закон України № 540-IХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби». Цим законом розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, яким визначено, що під час дії карантину строки, визначені ст. 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.
З 24 лютого 2022 року, у зв?язку із введенням воєнного стану в Україні, перебіг позовної давності було додатково зупинено. Це ґрунтується на пункті 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (у редакції Закону України № 2923-ІХ від 23.02.2023), згідно з яким у період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, та протягом шести місяців після його припинення (скасування) позовна давність, визначена ЦК України, зупиняється.
Перебіг позовної давності щодо всіх вимог було зупинено:
3 02 квітня 2020 року на строк дії карантину (п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України); 
з 24 лютого 2022 року на строк дії воєнного стану (п. 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України).
Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625 ЦК України, які не спливли на момент набрання чинності Законом № 540-IX (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину.
Такі висновки щодо застосування Закону № 540-IХ викладені в пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гc22), а також в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 16 листопада 2023 року в справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 20 квітня 2023 року в справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св22). 
Таким чином, позивач має право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних за весь заявлений період (з 02.04.2017 по 23.02.2022), оскільки цей період охоплюється строком позовної давності з урахуванням його продовження через карантинні обмеження.
Враховуючи, що позов подається у листопаді 2025 року, весь заявлений період нарахувань (02.04.2017 - 23.02.2022) знаходиться в межах позовної давності, оскільки строк щодо жодного щомісячного нарахування не сплив.
Розрахунок позовних вимог. 
Нарахування здійснюється на суму боргу: 827 206,45 грн. 
Період прострочення: з 02.04.2017 по 23.02.2022 року.
А) Розрахунок 3% річних:
Розрахунок здійснюється за формулою простих відсотків, де за основу береться кількість днів прострочення, відносно середньої кількості днів у році (365.25 для врахування високосних років):
Сума 3% річних = р * (R / 100) * (Т / 365.25)
Де: Р — сума заборгованості (827 206,45 грн); R — річна ставка, визначена законом (3%); Т — кількість днів прострочення (1789 днів); 365.25 — середня кількість днів у році. 
Визначення загального коефіцієнта прострочення:1789 днів / 365.25 = 4,8978
Обчислення загальної суми 3% річних:827 206,45 грн * 0,03 * 4,8978 = 121 565,36 грн.
Б) Розрахунок інфляційних втрат; 
Сума заборгованості для нарахування: 827 206,45 грн. Період нарахувань: 02.04.2017 - 23.02.2022. Кількість днів прострочення: 1789 днів. Інфляційні втрати є компенсацією знецінення грошового зобов?язання, спричиненого інфляцією, і нараховуються шляхом множення суми боргу на сукупний індекс інфляції за весь час прострочення (за винятком початкового місяця, коли прострочення почалося). Нарахування починається з наступного місяця після місяця, в якому почалося прострочення. 
Оскільки прострочення почалося у квітні 2017 року (з 02.04.2017), нарахування починається з травня 2017 року. 
Розрахунок інфляційних втрат здійснюється шляхом множення суми боргу на приріст індексу інфляції за період прострочення:Інфляційні втрати = Р * (І_сук - 1)Де:Р - сума заборгованості (827 206,45 грн); І_ сук — сукупний (кумулятивний) індекс інфляції; 1 - базова одиниця. І сук: І сук = 1 місяць * І місяць2 *... * І місяць (де І — місячний індекс інфляції, опублікований Держстатом). 
Покроковий алгоритм розрахунку.
Крок 1. Визначення розрахункового періоду: Прострочення почалося у квітні 2017 р. Розрахунковий період для інфляційних втрат:з травня 2017 р. по лютий 2022 р.
Крок 2. Обчислення сукупного індексу інфляції (І_сук):
Шляхом послідовного перемноження 58 місячних індексів інфляції, опублікованих Держстатом за період 05.2017-02.2022, отримано: І_сук = 1,484924.
Крок 3. Визначення коефіцієнта втрат:1,484924 - 1 = 0,484924
Крок 4. Кінцеве обчислення загальної суми інфляційних втрат:827 206,45 грн * 0,484924 = 401 131,89 грн.
Тому просять суд стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» (Код ЄДРПОУ 44544575) 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 121 565,36 грн. та інфляційні втрати у розмірі 401 131,89 грн., що в сумі складає 522 697,25 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, так як надіслав до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів.
На підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що між ПАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та відповідачем, ОСОБА_1 , було укладено Кредитний договір № CM-SME 801/026/2007 від 18.07.2007 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором, утворилася заборгованість. 
Факт наявності заборгованості та її розмір підтверджено судовим рішенням (судовим наказом). Згідно судового наказу, сума стягнутої заборгованості, на яку здійснюється нарахування за цим позовом, складає 827 206,45 грн. (вісімсот двадцять сім тисяч двісті шість гривень 45 копійок). 
Станом на момент подання цього позову, зобов`язання за Кредитним договором та рішенням суду відповідачем не виконано, грошові кошти не сплачено. Наявність судового рішення про стягнення боргу не припиняє грошового зобов`язання боржника тане звільняє його від відповідальності за прострочення виконання такого зобов`язання.
Факт невиконання грошового зобов`язання та непогашення стягнутої судом заборгованості відповідачем ( ОСОБА_1 ) відповіддю ДВС.
Згідно з Довідкою Тячівського відділу державної виконавчої служби Закарпатської області від 18.11.2025 р. № 91505 (щодо ВП № 27418297), встановлено наступне: 
1. Предмет стягнення: Виконавче провадження № 27418297 було відкрито на підставі судового наказу № 2н-108 від 04.03.2009 року, виданого Тячівським районним судом, щодо стягнення заборгованості у розмірі 827 206,45 грн з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ЗАТ«ОТП Банк». 
2. Повернення без виконання: 27.11.2011 року державним виконавцем була сформована постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.
3. Підстава повернення: Виконавчий документ був повернутий на підставі п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». 
4. Статус виконання: Повернення виконавчого документа стягувачу на підставі статті 37 Закону свідчить про те, що виконавче провадження було закінчене без фактичного стягнення заборгованості на користь Стягувача.
5. Подальший статус: Тячівський відділ ДВС повідомляє, що станом на 14.11.2025 року вищезазначений судовий наказ повторно не пред?являвся до відділу. Сама справа (ВП № 27418297) була знищена у 2015 році у зв?язку із закінченням строку зберігання, що унеможливлює надання будь-яких копій документів щодо стягнення.
Наведена Довідка ДВС підтверджує, що виконавчий документ був повернутий стягувачу 27.11.2011 року без виконання і заборгованість у розмірі 827 206,45 грн. не була стягнута органами державної виконавчої служби. Таким чином, грошове зобов`язання відповідача за Кредитним договором залишається невиконаним протягом усього заявленого періоду (02.04.2017 - 23.02.2022), що є законною підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат згідно зі статтею 625 ЦК України. 
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором (стаття 625 ЦК України).
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).
У цій справі основна вимога кредитора захищена судом (наказ № 2н-108/09 від 04.03.2009 року), за яким з відповідача стягнуто суму заборгованості, а отже зобов`язання не можна вважати натуральним, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Оскільки кредитор (правонаступником якого є позивач) отримав захист в судовому порядку, і підстав вважати, що у спірних правовідносинах існує натуральне зобов`язання, позиція підтверджена постановою Верховного суду від 21 травня 2025 року у справі № 514/1582/22 (провадження № 61-9633cв24).
26.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (ЄДРПОУ21685166) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (код ЄДРПОУ36789421) було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю згідно з яким Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» отримало право грошової вимоги за Кредитним договором № CM-SME801/026/2007 від 18.07.2007 року з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін, та доповнення до вказаного договору, тощо, що є невід`ємними його частинами. 
Ухвалою Тячівського районного суду від 20.05.2011 року у справі № 6-7/11 було замінено первісного стягувача (ПАТ«ОТП Банк») на його правонаступника —Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».
30.08.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» Товариством обмеженою відповідальністю «РЕАЛАЙНСФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 08/2024/2-РА про відступлення права вимоги за Кредитним договором № CM-SME 801/026/2007 від 18.07.2007 року.
Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу, Клієнт передав (відступив) Фактору право грошової вимоги, а Фактор прийняв право грошової вимоги до Боржників. 
Відповідно до Витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу, до ТОВ «Реалайне Фінанс» перейшло право вимоги до Боржника - ОСОБА_1 за Кредитним договором № CM-SME 801/026/2007.
Відповідно до ст. 512 ЦК України «Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)», згідно з ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» перейшли всі права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо права вимоги до боржників за Кредитним договором № CM-SME 801/026/2007 від 18.07.2007 року. 
Факт правонаступництва у правовідносинах, що склалися між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС», підтверджується наступними доказами,зокрема: копією укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» договором факторингу № 08/2024/2-РА від 30.08.2024 року: копією витягу з додатку № 1 до договору факторингу № 08/2024/2-РА від 30.08.2024року; копією укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ТОВ«РЕАЛАЙНСФІНАНС» акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 30.08.2024 року: копією виписки з особового рахунку ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС»; копією платіжної інструкції N? 252319259 від 30.08.2024 року.
Крім того, факт правонаступництва Позивача був предметом судового дослідження та підтверджений Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2025 року у справі № 307/873/25, якою було задоволено заяву про заміну стягувача у виконавчому провадженні.
У зазначеній ухвалі суд дослідив Договір факторингу № 08/2024/2-РА від 30.08.2024 року та дійшов висновку про належний перехід права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «Реалайнс Фінанс».
Враховуючи положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної справи, не доказуються при розгляді іншої справи та є додатковим підтвердженням факту правомірності набуття ТОВ «Реалайнс Фінанс» прав вимоги за кредитним договором № CM-SME 801/026/2007 від 18.07.2007 року.
Судом встановлено, що боржниками ОСОБА_1 було прострочено виконання грошового зобов`язання, а тому позивач має право на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Також, згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
При цьому, згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
Крім того, у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
При цьому, формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.
Три проценти річних вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Крім того, законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим, таке зобов`язання є триваючим, а невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Аналогічні за змістом правові висновки виклав Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/16945/14, від 27 квітня 2018 року у справі № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 21 листопада 2018 року у справі № 642/493/17-ц, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.
За наведених обставин та правових норм, суд приходить до висновку, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАЛАЙНС ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань слід задовольнити.
Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача..
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 223, 258-296 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАЛАЙНС ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» (Код ЄДРПОУ 44544575) 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 121 565,36 грн. та інфляційні втрати у розмірі 401 131,89 грн., що в сумі складає 522 697,25 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» (Код ЄДРПОУ 44544575) 6272 (шість тисяч двісті сімдесят дві гривні 37 копійок) гривень судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).
Позивач: ТзОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС»», місце розташування: 61072, м. Харків, пр.. Науки, 58 офіс 405.
Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: Чопик В.В.