ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 375/1473/25 Суддя (судді) першої інстанції: Штифорук О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: О.Г. Попової,
суддів: О.М. Оксененка, О.В. Чуприни,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 19.12.2025 у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області із позовом до Департаменту поліції в Хмельницькій області в якому просив скасувати постанову серії ЕНА № 4924454 від 08.06.2025 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі передбачене ч. 1 ст. 122 КУПАП.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що лазерний вимірювач швидкості тримався інспектором в руках, тому заміри швидкості руху проведені за межами і не у спосіб визначений законодавством. Недотримання інспектором поліції положень статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» в частині способу здійснення заміру швидкості автомобіля викликають у позивача сумнів щодо коректності результатів його вимірювання та застосування цих хибних показників швидкості руху для прийняття рішення щодо скоєння ним правопорушення та складення відповідної постанови.
Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 19.12.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справ та наявним у ній доказам. вжито належних заходів щодо дослідження суті позовної заяви. 
Також, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано наявність розбіжностей в оскаржуваній постанові та долученій відповідачем роздруківці з приладу TruCam, а саме: часу вчинення правопорушення (більше ніж 6 хвилин).
Крім того, позивач звернув увагу суду на те, що лазерний вимірювач швидкості TruCam, яким здійснювалось вимірювання швидкості, автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , знаходився в руках поліцейського, що не відповідає ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" та цей пристрій міг дати похибку не + 2 км/год, а + 3 км/год.
Апелянтом додано до апеляційної скарги клопотання про розгляд справи без його участі.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження. 
Від Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на апеляційну скаргу. Свою позицію обґрунтовує тим, що мотиви та підстави, зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними, рішення суду першої інстанції винесено у відповідності до вимог чинного законодавства України з врахуванням всіх фактичних обставин справи. На думку відповідача судом вірно застосовано норми процесуального і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму судовому рішенні, надано належну оцінку всім доказам. Також, відповідач вважає пояснення позивача з приводу того, що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками поліцейського, а повинен бути стаціонарно вмонтованим необґрунтованими, та зазначає наступне: 08.06.2025 інспектором здійснювалася фіксація швидкості за допомогою лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCam II за результатами якої вказаним приладом здійснено відеозапис файл 1749398361_23200_06083_155921 та фотознімок файл « 1749398361_23200_0608_155921», на яких видно, що під час фіксування швидкості автомобіля під керуванням позивача, зображення чітке, позначка оптичного прицілу спрямована саме на автомобіль Volkswagen Passat н.з. НОМЕР_1 .
На фотознімку з приладу TruCam зазначено географічні координати місцезнаходження приладу в момент фіксації: 49°29' 29.15"'33 N, 26° 27' 14.22" E що є населеним пунктом Війтівці. Лазерний вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCam II отримав сертифікат перевірки типу від 26 грудня 2018 року № UA.TR.001 241-18 Rev.0. який дійсний до 26.12.2028. За результатами проведених досліджень та випробувань встановлено, що вимірювачі швидкості транспортних засобів лазерні LTI 20/20 TruCam II відповідають затвердженому типу, описаному в сертифікаті перевірки типу та вимогам Технічного регламенту, що підтверджується сертифікатом відповідності № UA.TR.001 22 054-20 від 23.12.2020.
Відповідно до Свідоцтва про повірку лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LT1 20/20 №TC008445 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, при цьому діапазон вимірювання швидкості від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах +-2 км/год в діапазоні від 2 до 200 км/год вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Відповідно до посібника користувача LT1 20/20 TruCam ІІ, вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam II призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів (Т3) в ручному або автоматичному режимах/
Відповідач зазначає, що водій не був обмежений в праві користуватись правовою допомогою на місці зупинки, в тому числі в телефонному режимі. Також вказав, що у матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 реалізував своє право та скористався правовою допомогою адвоката, адже апеляційна скарга, позовна заява та інші документи підписані безпосередньо позивачем, а тому є достатні підстави вважати про формальність казаного клопотання про перенесення розгляду справи, а не реальне бажання скористатися визначеними законом. Враховуючи вищенаведене, відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено та підтверджується, що 08.06.2025 інспектором Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, лейтенантом поліції Чайкою О.І. було винесено постанову серії ЕНА № 4924454 від 08.06.2025 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 1 ст. 122 КУПАП та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.
У постанові, серії ЕНА № 4924454 від 08.06.2025 зазначено, що о 16:05 год дорога АД М-30 Стрий-Ізварине 216 км, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, рухався зі швидкістю 73 км/год при дозволеній швидкості руху 50 км/год в межах населеного пункту с. Війтівці а/д м-30 Стрий-Ізварине позначеного дорожнім знаком 5.49 «Початок населеного пункту» та перевищив допустимі норми швидкості на 23 км/год. Швидкість руху вимірювалась технічним приладом TruCam TC008445, чим порушив п. 12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Згідно вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП - перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Також, матеріалами справи встановлено, що перевищення водієм швидкості зафіксовано за допомогою приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер TC008445).
До матеріалів справи додано диск із фото- і відео- записами приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер TC008445), де зафіксовано, що автомобіль позивача марки Volkswagen Passat н.з. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 73 км/год.
На роздруківці з лазерного вимірювача швидкості руху TruCam LTI 20/20 зафіксовано автомобіль позивача, вказано швидкість його руху 73 км/год, дату 06.08.2025 рік та час руху 15 год 59 хв. 
Не погоджуючись із даною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, виходив із того, що факт вчинення правопорушення позивачем підтверджується відеозаписом та фото з лазерного вимірювача швидкості TruCam. Автомобіль позивача марки Volkswagen Passat н.з. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 73 км/год в населеному пункті, що є перевищенням дозволеної швидкості руху в населених пунктах згідно ПДР на 23 км/год. Суд зазначив, що відповідачем надано суду належні та допустимі докази перевищення швидкості позивачем.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до частини першої статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Закон України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353-ХІІ регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.
Відповідно до статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).
Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно п. 12.4 ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Судовою колегією враховується, що положення статті 251 КУпАП закріплюють, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За правилами частини першої-третьої статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
При цьому, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абзаців 1-2 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Згідно зі статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою, зокрема, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Отже, положеннями статті 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено можливість використання поліцією застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що відповідачем застосовано прилад TruCam в ручний спосіб, що свідчить про сумнів точності приладу та правомірність його застосування, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Матеріали справи свідчать, що факт вчинення адміністративного правопорушення зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 TC008445.
Так, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Відповідно до cвідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/31365, виданого ДП «Укрметртестстандарт», чинного до 08.08.2025, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTІ 20/20 TruCam № TC008445, відповідає вимогам технічної документації (а.с.26).
Згідно Експертного висновку від 07.09.2021 №04/05/02-2522 в об`єкті експертизи лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCam - правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES, визначений п. 5.1 ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015.
Відповідно до листа ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» від 01.10.2019 № 22-38/49 вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі. Алгоритм обробки вимірювальної інформації забезпечують отримання результатів вимірювання швидкості руху ТЗ в межах максимально допустимої похибки, як в ручному та автоматичному режимах: + 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; + 1 % в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.
Враховуючи викладене, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 зареєстрований в державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, а прилад TruCam LTI 20/20 з серійним номером TC008445 пройшов випробування відповідності, сертифікат якого був чинний станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення та даний прилад може використовуватися в ручному режимі.
Отже, статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» не встановлено обмежень щодо використання лазерного вимірювача швидкості TruCam в ручному режимі, а можливість використання такого приладу у ручному режимі прямо передбачена свідоцтвом про повірку, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання) та не суперечить вимогам законодавства.
З огляду на викладене, доводи позивача, що використання приладу TruCam у ручному режимі є безпідставними.
У свою чергу, лазерний вимірювач швидкості руху TruCam LTI 20/20 TC008445 має допустиму похибку при вимірюванні швидкості руху в ручному режимі +/- 2 км/год.
Навіть з урахуванням вказаної похибки під час використання ручного режиму, позивач все одно рухався з перевищенням встановленого обмеження швидкості руху у населеному пункті.
Колегією суддів здійснено перегляд наданого відповідачем оптичного диску із відеозаписом (а.с.45) та фото з приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер TC008445) (а.с.28), з яких встановлено, що транспортний засіб Volkswagen Passat н.з. НОМЕР_1 в населеному пункті с. Війтівці а/д м-30 Стрий-Ізварин рухався зі швидкістю 73 км/год.
Також зафіксовано факт зупинки транспортного засобу позивача, а також факт того, що ним керував саме позивач, водія проінформовано про причину зупинки, встановлено особу правопорушника та роз`яснено, що згідно статті 268 КУпАП останній має право ознайомлюватися з матеріалами справи, надавати клопотання, пояснення, а також право на правову допомогу.
На вказаних записах зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення, відповідно до якого позивачу повідомлено його права, у тому числі і право на правову допомогу.
Враховуючи вищезазначене, наявним у матеріалах справи відеозаписом та фотознімком з приладу TruCam повністю підтверджено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Щодо доводів апелянта про незаконну відмову у клопотанні про перенесення розгляду справи:
Приписами ч.ч. 1-2 ст. 276 КУпАП закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників. Вищевказане свідчить, що поліцейський жодним чином не перешкоджав позивачу у користуванні своїми правами, у тому числі, не обмежував у праві отримувати правову допомогу.
Аналізуючи наведену норму, яка встановлює, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтями 121 - 126 КУпАП (коли правопорушення вчинено водієм), можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників, суд дійшов висновку, що це питання вирішується на розсуд органу, який розглядає справу про адміністративне правопорушення.
За такого правового регулювання не можна вважати, що УПП у Хмельницькій області, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за місцем його вчинення, діяло всупереч вимог частини 1 статті 276 КУпАП.
Крім того, в постановах Верховного Суду від 27.12.2019 у справі № 310/4817/17 (2-а/310/156/17), від 07.11.2019 у справі № 487/2179/17, від 07.12.2018 у справі № 286/648/17, від 17.05.2018 у справі № 681/972/17, від 14.02.2018 у справі № 536/583/17 та від 31.01.2018 у справі № 489/1525/16-а викладено, що чинним законодавством передбачено спрощену процедуру розгляду посадовими особами патрульної поліції справ про адміністративне правопорушення, передбачених КУпАП. Верховний Суд зазначив, що вказане виключає необхідність дотримання інспектором поліції таких процедур, передбачених для розгляду справи про адміністративне правопорушення в загальному порядку, як надання особі можливості скористатися правом на правову допомогу, подати клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання особи тощо. При цьому слід врахувати, що застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.
Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 звертає увагу на те, що у постанові серії ЕНА № 4924454 від 08.06.2025 (п.5 час та місце скоєння правопорушення) зазначено, що правопорушення вчинено о 16:05 год. Водночас, у долучених до відзиву матеріалах, зокрема паперовій копії електронного файлу із зображенням транспортного засобу, зафіксованого приладом TruCam, вказано інший час фіксації швидкості - 15:59 год. За розбіжності у часі 6 хвилин автомобіль міг пройти досить значну ділянку дороги, особливо на швидкості, яка була вказана приладом, що унеможливлює точне встановлення моменту перевищення швидкості та місця правопорушення. На думку позивача, така різниця часу дозволяє стверджувати, що за ці 6 хвилин автомобіль міг переміститися на кілька сотень метрів або навіть кілометрів, залежно від реальної швидкості руху, що ставить від сумнів достовірність фіксації швидкості саме у вказаному населеному пункті та часу. Це свідчить про відсутність належної ідентифікації події правопорушення, унеможливлює точне визначення місця та обставин порушення та ставить під сумнів правильність і законність висновків суду першої інстанції.
Розглянувши та оцінивши доводи апелянта щодо розбіжності у часі, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції (ч. 5).
Колегія суддів звертає увагу на те, що вказані вище підстави позову не були заявлені позивачем в суді першої інстанції, а тому не можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.
Таким чином певні недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 753/4366/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 826/11623/16, від 14 серпня 2018 року у справі № 826/15341/15.
Колегія суддів зауважує, що згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог Правил дорожнього руху.
Отже, матеріали справи підтверджують факт порушення позивачем п. 12.4 ПДР, а тому в його діях наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП. Доказів зворотного позивачем до позовної заяви та апеляційної скарги не надано.
Приведені в апеляційні скарзі доводи висновку суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Щодо доводів апелянта про те, що судом не досліджено можливість його притягнення до адміністративної відповідальності при фіксації швидкості транспортного засобу, коли його швидкість зафіксована поза зоною дії знаку 5.76 «Автоматична відеофіксація», колегія суддів зазначає таке.
На час вчинення позивачем адміністративного правопорушення, розділом 33 «Дорожні знаки» підрозділом 5 «Інформаційно-вказівні знаки» Правил дорожнього руху передбачений дорожній знак: 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху». Позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.
Разом із тим, колегія суддів звертає увагу, що жодними нормами КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», у тому числі частиною першою статі 40 цього ж Закону, не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків.
Знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів. Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків.
У той же час, Закон України «Про Національну поліцію» не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- та/або відеофіксації порушень Правил дорожнього руху.
Таким чином, обставини наявності чи відсутності дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого Правилами дорожнього руху швидкісного режиму.
Щодо посилання апелянта на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2024 у справі №758/8181/23, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2022 у справі № 456/8/22, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2020 у справі № 953/6701/20 та рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 23.12.2022 у справі № 375/586/22 слід зазначити, що дані судові рішення, відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, не є джерелом права, що застосовуються судом при вирішенні справ та, виходячи з норм частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, їх висновки не є обов`язковими для врахування.
Отже, сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення позивача від адміністративної відповідальності.
При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбачених частиною першою статті 122 КУпАП, а доводи позивача не спростовують висновки відповідача.
Вказане у сукупності з урахуванням всіх зібраних матеріалів, в достатній мірі підтверджує наявність в діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статтею 122 КУпАП.
Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови серії ЕНА № 4924454 від 08.06.2025.
Згідно з приписами частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обґрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. 
Згідно частини третьої статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені. 
Керуючись статтями 243, 250, 286, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 19.12.2025 у справі № 375/1473/25 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач О.Г. Попова 

Судді: О.М. Оксененко

О.В. Чуприна