справа № 570/4534/25
провадження № 2/570/2131/2025

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2026 року
Рівненський районний суд Рівненської області
в особі судді Кушнір Н.В.,
з участю представника позивача адвоката Сокири В.В.,
секретаря судового засідання Полюхович М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ дистанційно у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представника позивача Вікторії Сокири в порядку заочного розгляду спрощенного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЮНІТ КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

покликаючись на непогашення позичальником заборгованості по кредитному договору представник позивача ОСОБА_2 у поданій 08 вересня 2025 року позовній заяві через систему "Електронний суд" просить стягнути з відповідача на користь позивача 11 339 грн. 17 коп. боргу, сплачений судовий збір та 7 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Відповідач відзив на позов не подав.

Сторони відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. 
Відповідач до суду не з`явився, повідомлявся шляхом надсилання поштових повідомлень. 
Враховуючи, що його з`явлення не визнане обов`язковим, достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, вважає, що можливо розглянути справу у його відсутність та винести заочне рішення в справі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити з викладених у позові підстав. Не заперечує, що договір укладений з особою на ім`я ОСОБА_3 , при тому, що особа фактично є ОСОБА_4 .
Додатково пояснила, що після закінчення дії договору 20 лютого 2020 року відповідач сплатила відсотки за користування кредитом у сумі 1 749 грн. 00 коп. У зв`язку з цим сторони уклали додаткову угоду ще на 30 днів за умовами сплати 1.66 % за користування кредитом. Після закінчення дії цієї додаткової угоди вони додаткову угоду не уклали, тому відсотки нараховувалися у розмірі 1.7 %. 17 квітня 2020 року уклали договір з умовами сплати всього боргу рівними частинами, при цьому відповідач сплатила першу частину боргу, а другу не сплатила, тому договір втратив свою силу і додатково нарахували 4 162 грн. 32 коп. 
Після отримання права вимоги "Таліон плюс" ще нараховував відсотки протягом 9 днів, бо мав на це ліцензію, але в подальшому припинив.
Чому немає угоди про продовження строку дії договору факторингу з 30.12.2024, їй невідомо.
Також вона не може пояснити, чому 10 090 грн. сплати відповідачем розділили нерівномірно - лише 971 грн. 26 коп. на тіло кредиту, а іншу суму на відсотки, бо це право стягувача.
Підтвердила, що борг відповідача був придбаний за трохи більше ніж 700 грн.

Суд встановив такі обставини.
21 січня 2020 року ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" уклали договір №692940830, за умовами якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 11 660 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі.
Згідно з п.1.2. договору кредит надається стороком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. На період строку, визначеного у п.1.2. Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,50 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом /п.1.3 Договору/.
Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 7V6QVR42. 
21 січня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 11 660 грн. на банківську карту відповідача № НОМЕР_1 згідно з копією платіжного доручення.

20 лютого 2020 року ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" уклали додаткову угоду до договору №692940830, відповідно до умов якої у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі заяви позичальника, продовжили строк, на який був наданий кредит на 30 днів. Починаючи з 20.02.2020 позичальник сплачує за користування кредитом 1,66 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно даної додаткової угоди.

28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. Згідно з п.2.1. цього договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених договором.
28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжений до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 
31 грудня 2020 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою продовжили строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладений у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 
31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року включно. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 
31 грудня 2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року включно. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 
31 грудня 2023 року сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року.

ОСОБА_1 зазначена боржником за договором №692940830на загальну суму 10 619 грн. 89 коп., з яких: 5 288 грн. 74 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 619 грн. 89 коп. - сума заборгованості за відсотками /витяг з реєстру прав вимоги №81 від 01.06.2020/.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладений Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. Додатковими угодами №2 від 03.08.2021 та №3 від 30.12.2022 строк дії Договору факторингу продовжений включно до 31.12.2022 та 30.12.2024 відповідно.
Згідно з Витягом з реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023 до  ОСОБА_1 зазначена боржником за договором №692940830 на загальну суму 11 339 грн. 17 коп., з яких: 5 288 грн. 74 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 6 050 грн. 43 коп. - сума заборгованості за відсотками.

04 червня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові вимоги в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025,  ОСОБА_1 зазначена боржником за договором №692940830на загальну суму 11 399 грн. 17 коп., з яких: 5 288 грн. 74 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 6 050 грн. 43 коп. - сума заборгованості за відсотками, що також зазначено у виписці з особового рахунку відповідача станом на 25 червня 2025 року.
Відповідно до повідомлення №20.1.0.0.0/7-250925/58893-БТ від 01.10.2025 року АТ КБ "ПриватБанк", на виконання вимог ухвали суду від 10.09.2025, повідомив, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 , за період з 21.01.2020 по 26.01.2020 було зарахування на суму 11 660 грн. у додатку. Фінансовий номер телефону та номер телефону, який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 співпадає НОМЕР_3 .

Суд застосував такі норми права.
Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За правилами ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначені ст.639 ЦК України, відповідно до якої: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлений порядок укладення договорів в мережі, спрощена процедура підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У ст.3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Між тим, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч.6 ст.11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі /ч.12 ст.11 Закону № 675-VIII/. Ст.12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

П.1 ч.1 ст.512 ЦК України визначає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва. У разі відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів. 

Суд дійшов таких висновків.
Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. 
Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. 
Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористався правовою допомогою.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і, як наслідок, виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач як фактор і звернувся до суду.

Щодо укладення договору в електронній формі
Законодавство України передбачає, що оформлення кредиту онлайн з використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. 
У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 Верховний Суд у складі колегії суд першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моме надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України.) Абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правові наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, а іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторона спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами.

Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору. Таким чином, між первісним кредитором та відповідачем укладений Кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору з всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором.
Укладений договір відповідає вимогам Закону, оскільки визначені у ньому умови кредитування сторонами погоджені, що свідчить про добровільне волевиявлення сторін. Жодних претензій до кредитора з приводу його умов або укладення договору з порушеннями вимог закону, відповідач не пред`являв. Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст.204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину і означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Щодо відступлення права вимоги
Як виснував Верховний Суд України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979с15 «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов"язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов"язку погашення кредиту взагалі».
Матеріали справи свідчать, що, оформлюючи відступлення права вимоги, сторони не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов`язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, а тому до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, новий кредитор, набувши відповідне право вимоги, реалізував його шляхом пред`явлення до позичальника позову про стягнення боргу за кредитним договором і визначив борг на відповідну дату.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18), викладено правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) також зазначила, що припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України.

Відповідно до положень п.1.2, 1.3 Договору №692940830 від 21.01.2020 кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. На період строку, визначеного п.1.2. договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,50 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом.
Отже, за умовами договору сторони встановили строк кредиту до 20 лютого 2020 року, однак ТОВ "Юніт Капітал" просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками, як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по 31 серпня 2023 року. При цьому позивачем не обґрунтовав з посиланням на відповідні докази, що відбулась пролонгація договору кредитування відповідно до його умов.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 прострочила виконання грошового зобов`язання, вона, на підставі ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язана сплатити заборгованість по кредиту та по процентам за користування кредитом з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Але позивач не заявив вимогу про стягнення з відповідача відсотків за неправомірне користування коштами на підставі ст.625 ЦК України.
У зв`язку з наведеним, саме протягом строку кредитування встановленого договором (30 днів) позивач ТОВ "Юніт Капітал" має право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки.
Відповідно до розрахунку заборгованості, виданим директором ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" Сергієм Сінченком та підтриманим представником позивача у судовому засіданні, первісним кредитором було реалізовано право на нарахування процентів за користування кредитом протягом 30-денного строку, який тривав до 20 лютого 2020 року включно, і за цей період ОСОБА_1 повинна була сплатити 1 749 грн. (11660,00 х 0,50% = 58,30 х 30 днів = 1 749 грн.) в якості оплати за користування кредитом.
Крім цього, у розрахунку також вказано, що до завершення останнього дня користування кредитом відповідач ОСОБА_1 сплатила 20.02.2020 на користь ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» лише один платіж на суму 1 749 грн, який був розподілений кредитодавцем на оплату процентів. Таким чином, на день закінчення строку користування кредитом відповідач ОСОБА_1 свого обов`язку по своєчасному і повному поверненню кредиту не виконала, та з її боку виникла заборгованість по тілу кредиту в сумі 11 660 грн. 00 коп.
Разом з тим, з розрахунку заборгованості також вбачається, що в період з 21 лютого 2020 року, тобто після закінчення строку кредитування, і до 01 червня 2020 року ОСОБА_1 додатково сплатила на користь ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» грошові кошти в сумі 17 530 грн. 00 грн.: 15.04.2020 в розмірі 2 040 грн. 00 коп.; 17.04.2020 в розмірі 10 090 грн. 00 коп. та 01.05.2020 в розмірі 5 400 грн. 00 коп.
Таким чином, враховуючи відсутність належних доказів про продовження строку кредитування за договором, суд дійшов висновку, що сплачені відповідачем ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 19 279 грн., які були прийняті кредитором в якості оплати тіла кредиту та процентів за користування кредитом, слід зарахувати на сплату заборгованості за договором №692940830, яка існувала станом на 20 лютого 2020 року, що передбачено ст.534 ЦК України.
Суд звертає увагу, що відповідач у повному обсязі виконала зобов`язання за договором, сплативши в повному обсязі заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитом, та має переплату в розмірі 5 870 грн. (11660,00+1749,00=13409,00 -19279,00= - 5870,00).
Відповідач не заявляла вимогу про повернення надлишково сплачених коштів, тому питання про повернення надлишково сплаченої суми наразі суд не вирішує.
Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, позовні вимоги про стягнення заборгованості не знайшли свого підтвердження, а тому суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
Суд бере до уваги, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено у пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийнятій 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії", заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У зв`язку з відмовою в позові понесені судові витрати залишаються на стороні, яка їх понесла.

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265, 282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

відмовити у задоволенні цивільного позову ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЮНІТ КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому випадку строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошена лише вступна та резолютивна частина судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал", код ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: м.Київ, вул.Рогнідинська, будинок 4 А, офіс 10.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: Кушнір Н.В.