Справа № 127/6928/25
Провадження № 22-ц/801/2521/2025
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Березовська О. А.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України
30 грудня 2025 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М., 
суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В., 
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу представника Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» Матвеєвої Анастасії Олександрівни
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Березовської О.А., 
у справі № 127/6928/25
за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (позивач)
до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (відповідачі)
про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води,
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2025 року КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, обґрунтовуючи вимоги тим, що житлове помешкання по АДРЕСА_1 , де зареєстровані та проживають відповідачі, забезпечується послугами з постачання теплової енергії та гарячої води, які надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» відповідно до законодавства.
Відповідачі порушують умови надання послуг, в зв`язку з чим за період з 01.06.2024 по 30.09.2024 включно утворилася заборгованість, яка з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 14 464,40 грн, що підтверджується оборотною відомістю за особовим рахунком № НОМЕР_1 .
За вказаних обставин просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в сумі 14 464,60 грн, із яких: 14 325,80 грн сума заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води; 75,73 грн суми втрат від інфляції, 63,07 – 3% річних від простроченої суми заборгованості.
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01.06.2024 по 30.09.2024 включно у сумі 625,59 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01.06.2024 по 30.09.2024 включно у сумі 2 493,37 грн, а також 587,36 грн судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» судовий збір в сумі 65,48 грн.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог – відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючи із судовим рішенням представник КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» Матвеєва А.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги підприємства повністю. 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт вважає рішення суду постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що складений відповідачем розрахунок, який суд поклав в основу судового рішення, не відповідає вимогам ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з постачання гарячої води, Наказу 315, Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг тощо.
На думку апелянта, суд помилково не врахував фактичну наявність у багатоквартирному будинку загальнобудинкового лічильника гарячої води, що призвело до застосування формули 39 Наказу 315, замість формули 40 цього наказу. 
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 звертає увагу на те, що надані суду апеляційної інстанції акти опломбування приладу обліку від 06.09.2022 та акти від 25.06.2024, 25.07.2024, 25.08.2024 та 25.09.2024 не можуть бути взяті до уваги, так як вони стосуються зовсім іншого будинку, який розташований по АДРЕСА_2 , в той час як квартира відповідачів АДРЕСА_3 . 
Також вважає неналежними доказами Реєстри фактичного споживання води по квартирам, які оснащені розподільними лічильниками за червень, липень, серпень та вересень 2024 року, оскільки вони сточуються зовсім іншого будинку, який зазначено в реєстрах – АДРЕСА_2 . 
В зв`язку з тим, що Реєстри квартир, не оснащених лічильниками гарячої води станом на червень, липень, серпень та вересень 2024 року, також не підписані посадовою особою і стосуються іншого будинку, також вважає, що вони не можуть бути належними доказами.
Також просить взяти до уваги те, що є постанова Вінницького апеляційного суду від 18 серпня 2025 року у справі № 127/6923/25, яка стосується спору між цими ж сторонами. 
Відзив на апеляційну скаргу від відповідачів суду не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції – частина 3 статті 360 ЦПК України.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 31 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 13 листопада 2025 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
За змістом п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, що є менше 30-ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому колегією суддів вирішено, що справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.
Встановлені судом першої інстанції обставини 
Судом встановлено, що витягом з реєстру особових рахунків житлового фонду м. Вінниці підтверджується відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Опалювальна площа 32,4 кв. м; тип квартири: приватизована, під`їзд 4, поверх 3, кількість проживаючих – 2. В квартирі зареєстровані з 21.03.1989 відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
З оборотної відомості за період 06.2024 по 09.2024 та розрахунку суми заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання з врахуванням 3% річних від суми заборгованості за спожиті послуги, суми втрат від інфляції та пені по особовому рахунку № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , вбачається, що за цією адресою опалювальна площа становить 32,4 кв. м, кількість зареєстрованих осіб 2. Заборгованість за період з червня 2021 року по вересень 2024 року включно становить 14 464,60 грн, з яких: 14 325,80 грн - сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 63,07 грн - сума 3% річних від суми заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання, 75,73 грн сума втрат від інфляційних процесів. З відомості вбачається, що нарахована оплата за надання послуг з теплопостачання та гарячої води. Плата за постачання теплової енергії складається з: суми по 140,62 грн щомісячно за вказаний період, всього 562,48 грн, та абонплати – 63,21 грн, що разом становить 625,69 грн. Плата за постачання гарячої води складається з сум: оплата за червень 2024 – 11 966,98 грн, за липень 2024 – 310,73 грн, за серпень 2024 – 873,11 грн, за вересень 2024 – 474,49 грн та абонплати за червень 2024 – 8,98 грн, за липень, серпень, вересень 2024 по 21,94 грн, всього 14 325,80 грн.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.01.2025 у справі №127/38309/24 задоволено заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу. Скасовано судовий наказ, виданий 04.12.2024 Вінницьким міським судом Вінницької області по справі №127/38309/24 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованості за послугу з централізованого теплопостачання.
З наданих відповідачем ОСОБА_1 письмових доказів вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 24.10.2024 на підставі Указів Президента України № 65/2022 та № 69/2022 від 24.02.2022 призваний на військову службу за призовом по мобілізації та направлений на проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою від 28.10.2024 вих. № 1449612 .
З фіскального чеку від 30.10.2024, наданого відповідачем, вбачається здійснення оплати за адресою: АДРЕСА_1 за гарячу воду в сумі 474,49 грн, опалення – 140,62 грн, абонплата (ГВ) – 13,07 грн, абонплата (ОП) – 15,51 грн. Періоди за які здійснюється оплата, не вказані.
З розрахунку вартості послуги з постачання теплової енергії по квартирі АДРЕСА_3 вбачається, що за період з червня 2024 по вересень 2024 року по опалювальній площі 32,4 кв. м нараховано по 140,62 грн щомісячно, що становить – 562,48 грн; абонентське обслуговування на послугу з постачання теплової енергії нараховано в червні 2024 року – 16,68 грн, в липні, серпні, вересні 2024 року – по 15,51 грн, що становить 63,21 грн; всього нараховано – 625,69 грн.
З розрахунку вартості спожитої гарячої води по квартирі АДРЕСА_3 , вбачається, що розрахунок проведений за період з червня 2024 по вересень 2024 року включно. В розрахунку врахований загальний обсяг спожитої гарячої води у будинку по комерційному вузлу обліку: за червень 2024 року – 570 куб. м, за липень 2024 року – 392,36 куб. м, за серпень 2024 року – 612 куб. м, за вересень 2024 року – 482 куб. м, сумарний обсяг спожитої гарячої води у квартирах, що визначений за показниками вузлів розподільного обліку у вказані місяці, обсяг гарячої води, спожитий квартирами, які не оснащені вузлами обліку, кількість осіб в квартирах не оснащених вузлами розподільного обліку гарячої води. Всього відповідачам нарахована оплата за цей період – 13 700,11 грн.
Позивачем надані реєстри фактичного споживання гарячої води по квартирам, які оснащені розподільними лічильниками за червень, липень, серпень, вересень 2024 року по АДРЕСА_2 ). В реєстрах квартира АДРЕСА_4 не вказана. З реєстру за червень вбачається загальний обсяг споживання – 318,804 куб. м, за липень 2024 – 384,207 куб. м, за серпень 2024 – 355,420 куб. м, за вересень 2024 – 317,658 куб. м. 
Також позивачем надані реєстри квартир, не оснащених розподільними лічильниками гарячої води станом на червень, липень, серпень, вересень 2024 року по АДРЕСА_2 . В реєстрах вказана квартира АДРЕСА_4 . Кількість осіб, які проживають в квартирах: в червні – 4, в липні – 5, в серпні – 56, в вересні - 66.
Договір між сторонами про надання послуг не укладався, проте КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» фактично надавало за вказаною адресою послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання на підставі Типових індивідуальних договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та про надання послуг з постачання гарячої води. Такі послуги були прийняті відповідачами, від їх отримання вони не відмовлялися, відповідні докази суду не надані, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини з постачання теплової енергії та гарячої води у спірний період. Відповідачем ОСОБА_1 цей факт не оспорюється.
Позиція апеляційного суду
Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2025 року не повністю відповідає вказаним вимогам.
Задовольняючи частково позовні вимоги КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази - копії актів за червень, липень, серпень та вересень 2024 року є недопустимими доказами, оскільки нечитабельні або повністю, або частково. 
Крім того, суд вказав, що матеріали справи не містять належних, допустимих доказів наявності або відсутності витоку гарячої води із внутрішньобудинкових мереж ГВП, обсягу гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби, визначеного за показаннями вузла розподільного обліку або на підставі договору з виконавцем комунальних послуг на ці цілі, хоча в поясненнях представник позивача вказує, що витоку гарячої води в спірний період не було.
Відтак, визначаючи розмір заборгованості суд виходив із часткового визнання позову відповідачем ОСОБА_1 , та врахував проведений ним розрахунок заборгованості.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Між сторонами виникли фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», та Правилами надання послуг з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ від 11.12.20219 № 1182 (надалі - Правила).
Рішення Вінницького міського суду оскаржується стороною позивача в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено, зокрема, в частині зменшення розміру заборгованості за спожиті послуги з постачання гарячої води, а відтак в іншій частині, в силу статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.
Відповідно до статті 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Статтею 5 Закону передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Згідно статті 6 Закону виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація; з послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.
Комунальне підприємство «Вінницяміськтеплоенерго» є організацією, що надає населенню послуги з постачання теплової енергії та гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9.11.2017 № 2189-VIII, Закону України «Про теплопостачання» від 2.06.2005 № 2633-IV, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 .
Згідно з статтями 7, 9 цього ж Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відсутність укладеного між сторонами договору не позбавляє споживача обов`язку щодо оплати наданих їм послуг централізованого опалення, постачання гарячої води (підігріву питної води).
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц.
Згідно витягу з реєстру особових рахунків житлового фонду м. Вінниці, а також інформації Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради № 9151 від 07.03.2025 та № 9255 від 10.03.2025 відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
За ОСОБА_1 закріплено відповідний особовий рахунок № НОМЕР_1 за вказаною адресою.
Убачається, що по особовому рахунку № НОМЕР_1 розподільного приладу обліку гарячої води (лічильника) станом на момент нарахування заборгованості червень-вересень 2024 року не зареєстровано, такий був установлений 19.03.2025 року.
Зазначені обставини сторонами не заперечуються, а спір виник з приводу нарахування плати за споживання гарячої води за період з червня по вересень 2024 року. 
Відповідно до п. 26 Правил обсяги спожитої у будівлі гарячої води та обсяги теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) визначаються та розподіляються між споживачами відповідно до Методики розподілу.
Згідно з Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, обсяг спожитої гарячої води в 1-му приміщенні, не оснащеному вузлом (вузлами) обліку гарячої води, розраховується за формулою 40:

З огляду на зазначені обставини, позивачем з червня по вересень 2024 року здійснено нарахування плати за гаряче водопостачання споживачеві, приміщення якого не оснащене вузлом розподільного обліку (абз. 2 частини четвертої статті 11 Закону № 2119-VIII), а також пропорційно до кількості осіб, які фактично користуються такими послугами (п. 4 частини третьої статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», формули 40 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг).
Наданий відповідачем власний розрахунок заборгованості за спожиті послуги з постачання гарячої води зроблений за іншою формулою, аніж передбаченою вимогами Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, обсяг спожитої гарячої води в 1-му приміщенні, не оснащеному вузлом (вузлами) обліку гарячої води, а тому апеляційний суд не бере його до уваги.
Так само необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про недопустимість деяких доказів поданих стороною позивача до позовної заяви - копій актів за червень, липень, серпень та вересень 2024 року через їх нечитабельність.
Згідно із частиною 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Згідно із частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Частиною 6 статті 95 ЦПК України, передбачено, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. 
Отже, під час розгляду справи суд першої інстанції в силу вимог зазначених статей мав можливість витребувати у позивача оригінали або читабельні копії актів за червень, липень, серпень та вересень 2024 року з метою з метою повного та всебічного розгляду справи, проте цього не зробив та помилково дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з цих підстав, а також у зв`язку з тим, що позивач не надав доказів відсутності витоків гарячої води в будинку за період, за який стягується заборгованість.
Також необхідно зазначити, що нечитабельність письмового документу є підставою для залишення позовної заяви без руху, та надання часу для усунення відповідних недоліків поданої заяви. Це питання вирішується на стадії відкриття провадження по справі. 
Оскільки, ухвалою Вінницького міського суду від 20 березня 2025 року відкрито провадження по справі №127/6928/25 за позовом КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, тому можна прийти до висновку, що позовна заява КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго», у т. ч. і додатки до неї, у момент їх подання до суду відповідали вимогам ЦПК України, а висновки суду щодо нечитабельності письмових показів є безпідставними.
Відмова у задоволенні позову через нечитабельність одного з поданих письмових документів не відповідає ані меті, ані завданням цивільного судочинства, та є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Разом з тим, дослідивши надані суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку, а також проаналізувавши надані суду докази з точки зору їх достатності і достовірності, апеляційний суд дійшов висновку про правильність судового рішення суду першої інстанції в частині, де він стягнув з відповідачів на користь позивача визнану ними заборгованість по платі за гаряче водопостачання і необхідність його зміни лише в частині мотивів його прийняття.
Так, суд першої інстанції вірно виходив із того, що нарахована відповідачам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 плата за послугу з постачання гарячої води за червень 2024 року – 11 966,98 грн, за липень 2024 року – 310,73 грн, за серпень 2024 року – 873,11 грн, а за вересень 2024 року – 474,49 грн, є занадто великою і викликає обґрунтовані сумніви в її правильності, особливо за червень 2024 року, коли за даними розрахунку вартості спожитої гарячої води по квартирі АДРЕСА_4 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 спожили по 62,799 кубометри гарячої води кожен, тобто два дорослі чоловіки використовували в квартирі площею 32 кв. м. 4 кубометри гарячої води щодня. Всього ж за спірний період червня-вересня 2024 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 нібито спожили по 71,5018 кубометри гарячої води кожен. 
Суд першої інстанції вважав, що таке є неможливим, і припустив, що мав місце витік гарячої води в будинку, в його комунікаціях після загальнобудинкового лічильника, що розташований на вході в будинок.
На думку ж апеляційного суду, дійсною причиною таких абсурдних нарахувань є недостовірність обліку витрачання гарячої води в квартирах, які якраз обладнані індивідуальними лічильниками.
Так, проаналізувавши Реєстри фактичного споживання гарячої води по квартирам, які оснащені розподільними лічильниками за червень 2024 року, встановлено, що 252 квартира (за винятком 118, 192, 232 квартири, які не оснащені розподільними лічильниками гарячої води) і два комерційні приміщення нібито спожили 318,804 кубометри гарячої води, тобто середнє споживання одним об`єктом складає 1,25 кубометра гарячої води. Якщо проаналізувати показники, подані окремими квартирами, то в більшості споживачі показали споживання гарячої води об`ємом 1 кубічний метр, є квартири, де споживання складає 2, 3, 4 кубометри на місяць, одиниці квартир показують споживання на рівні 5-6 кубометрів гарячої води на місяць. 
Природньо, що якщо підставити зазначені обсяги споживання в наведену вище формулу враховуючи, що загальний обсяг спожитої гарячої води в будинку по комерційному вузлу обліку склав 570 кубометрів, нерозподілений між квартирами, оснащеними розподільними лічильниками гарячої води, обсяг споживання є дуже значним, і, враховуючи, що тільки розподіл здійснювався на три квартири, в який проживало 4 мешканці, обсяг споживання склав вказані вище об`єми. 
Тобто в сухому залишку склалася ситуація, коли споживачі, квартири яких оснащені розподільчими лічильниками нібито споживають 1,25 кубометра гарячої води на місяць і це влаштовує позивача, тоді як відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за цей же період на підставі розрахунків позивача нібито спожили по 60 кубометрів гарячої води кожен. 
Апеляційний суд наголошує, що він не спростовує розрахунків позивача, бо їх проведено у відповідності до формули, визначеної підзаконним нормативно-правовим актом, а лише вказує на те, що застосування зазначеної формули призвело до абсурдного результату і єдиною причиною такого результату (за відсутності витоків води в будинку, про що стверджує позивач, доказів наявності такого витоку суду не надано), може бути лише недостовірний (неправильний, неповний) облік об`ємів спожитої гарячої води споживачами, квартири яких обладнані індивідуальними розподільними лічильниками. 
Продовжуючи аналіз в липні 2024 року загальний обсяг спожитої гарячої води в будинку по комерційному вузлу обліку склав 392,36 кубометрів (на 178 кубометрів менше, як у червні), сумарний обсяг спожитої гарячої води у квартирах, що визначений за показаннями вузлів розподільного обліку – 384 кубометри, а різниця, що склала всього лише біля 8 кубометрів води, розподілена між особами в квартирах, що не оснащені вузлами розподільного обліку гарячої води, й склала біля 1,63 кубометри на одну особу, тобто різниця між об`ємом споживання відповідачами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в червні і липні 2024 року становить більше 36 разів. 
В серпні-вересні 2024 року загальний обсяг спожитої води в будинку по комерційному вузлу обліку становив 612 і 482 кубів відповідно, але у зв`язку із збільшенням кількості квартир, не оснащених вузлами розподільчого обліку, нараховані обсяги споживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 становили 4,58 і 2,39 кубометрів відповідно. Така різниця також потребує пояснення, проте не є такою разючою, як в червні-липні. 
Для цивільного права характерною є така його риса, як добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).
Умови договорів зі споживачами мають бути справедливими. Конституційний Суд України ще у 2013 році вказав, що участь у договорі споживача як слабшої сторони, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору.
Велика Палата Верховного Суду вважає (постанова від 26 жовтня 2021 року по справа №766/20797/18), що правове регулювання у спірних правовідносинах щодо споживання природного газу населенням у разі відсутності газового лічильника не відповідає критерію якості закону. Таке регулювання не є передбачуваним і доступним через визнання за судовими рішеннями урядових змін до норм споживання природного газу населенням (у разі відсутності газового лічильника) повністю чи частково протиправними (незаконними) та нечинними або визнання судом протиправними дій уряду із запровадження цих змін.
Споживач має право одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо (пункт 2 частини першої статті 20 Закону № 1875-IV).
Виконавець, тобто суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, зобов`язаний надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо (абзац 5 частини першої статті 1, пункт 4 частини другої статті 21 Закону № 1875-IV).
Норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (абзац 13 частини першої статті 1 Закону № 1875-IV).
Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу (частини друга та четверта статті 32 Закону № 1875-IV).
З огляду на вказані приписи споживач має право знати, які норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газового лічильника існують станом на час надання йому послуги з постачання природного газу. Таке право постачальник (виконавець) забезпечує, зокрема, вказуючи відповідну норму у платіжному документі.
Часті зміни, зокрема й за рішеннями суду, у регулюванні норм споживання природного газу, встановлених для людей, які не мають відповідних лічильників, не відповідають принципу юридичної визначеності як складової верховенства права. Це, зокрема, стосується неможливості спрогнозувати застосування відповідних актів Кабінету Міністрів України до визначення обсягу природного газу, за який люди, маючи очікування правомірності та дійсності таких актів, щомісячно повинні сплачувати кошти. За такої ситуації недопустимо покладати тягар негативних наслідків на побутового споживача природного газу, зазначила ВП ВС.
Відповідні правові позиції висловлені Великою Палатою Верховного Суду в справі щодо споживання природного газу населенням у разі відсутності газового лічильника, проте застосовані нею принципи мають значення і для правильного вирішення даної цивільної справи, бо в ній застосовано законодавство, що взагалі не передбачає будь-яких нормативів споживання гарячої води й внесення плати за дану послугу відповідно до цих нормативів, а буквальне застосування формули за умов недосконалості обліку об`ємів споживання споживачами в квартирах, обладнаних індивідуальними розподільними лічильниками, призвело до непередбачуваних й необґрунтованих нарахувань заборгованості відповідачам. 
Отже повертаючись до обставин даної справи, апеляційний суд зазначає, що позивач, як професійний і більш сильний учасник відповідних правовідносин, отримавши відповідні дані про об`єми споживання, а відтак і нарахування плати за послугу з гарячого водопостачання за червень 2024 року, й проаналізувавши їх, мав би поцікавитися причиною такого значного споживання гарячої води саме квартирами, які не оснащені індивідуальними розподільними лічильниками обліку, вжити заходів до організації перевірки повноти і правильності подання показників споживачами, квартири яких оснащені такими лічильниками, і лише після цього виставляти споживачам, які є відповідачами в даній справі, рахунок за спожиту в червні 2024 року гарячу воду. 
Тому суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги, вірно виходив із визнаних відповідачами об`ємів споживання гарячої води за відповідний період, а відтак і визнаної ними заборгованості. 
І таке рішення суду першої інстанції відповідає принципу диспозитивності в цивільному процесі, так як відповідачі самостійно розпорядилися своїми правами і охоронюваними законом інтересами, визнавши частину позовних вимог обґрунтованою. Це також є проявом принципу доброї совісті в цивільному процесі, коли відповідачі визнають, що вони фактично споживали гарячу воду, проте не в тих обсягах, які заявлені до стягнення. При цьому мотиви, з яких відповідачі дійшли такого висновку, їх конкретні розрахунки (правильні чи неправильні) правового значення не мають і доводи апеляційної скарги в цій частині правильність рішення суду першої інстанції не спростовують. 
Щодо судових витрат 
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції змінює розподіл судових витрат лише у випадку, коли не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, Суд,
постановив:
Апеляційну скаргу представника Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» Матвеєвої Анастасії Олександрівни задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.
Головуючий:      І.М. Стадник

Судді:       Ю.Б.Войтко

М.В. Матківська