Справа № 510/2226/25
Провадження № 2/510/761/26

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

 
22.01.2026 р.     Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Бошков І.Д.,
за участю секретаря Березенко С.П.

розглядаючи у підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, 

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі у підготовче судове засідання не явились, надали суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували.
Представник позивача у підготовче судове засідання не явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та участі позивача, на задоволенні позову наполягав.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Ухвалою суду від 05.12.2025р. було відкрите провадження по справі та призначене підготовче судове засідання 22.01.2026р. о 09 год. 15 хвл. 
Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 08.08.2025р. сторони уклали між собою письмовий договір про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 .
Позивач передав відповідачам обумовлену суму, а вони передали нерухомість в натурі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач запропонував відповідачам привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. Відповідачу ОСОБА_4 належить 1/3 частина спірної квартири, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, однак, з`ясувалось, що вона не зареєструвала своє право власності на 1/3 частину квартири відповідно до вимог законодавства. Про ці обставини позивачу не було відомо до укладання договору. Особисто відповідачі запевнили, що усі питання вирішить та оформлять правочин. 
Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна відповідачі (продавці) не мали на це право. Враховуючи вищенаведене, позивач був вимушений звернутися із позовом до суду.
Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. 
Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. 
Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передані гроші , а позивачу – об`єкт нерухомості. Відповідачі жодного разу не висунули вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не заперечували проти визнання права власності за позивачем. 
Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 
Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Так, позивач набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши об`єкт нерухомості у відповідача, яке вони фактично не мали права відчужувати.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на нерухоме майно. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 330, 328, 388, ЦК України (2003 р.) суд 

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя     І.Д. Бошков