Справа № 344/5412/25 
Провадження № 22-ц/4808/195/26
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: Баркова В. М.,
суддів: Василишин Л. В.,
Максюти І. О.,
секретар: Шемрай Н. Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2025 року,у складі судді Мелещенко Л. В., постановлену в місті Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якої складено 20 листопада 2025 року, у справі за заявою Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», заінтересовані особи: Територіальна громада міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання спадщини відумерлою,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року представник Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» (надалі АТ «УКРСИББАНК») звернулася до суду іззаявоюпро визнання спадщини відумерлою.
Заяву мотивувала тим, що 13 жовтня 2005 року між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір. В якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки від 14 жовтня 2005 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та АТ «УКРСИББАНК». Предметом договору іпотеки є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Шпаргало О. В. та зареєстрований в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 4216.
У подальшому рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 липня 2019 року з метою погашення заборгованості на користь АТ «УКРСИББАНК», що виникла внаслідок невиконання ОСОБА_4  зобов`язань за кредитним договором № 380/142-05 від 13 жовтня 2005 року розмірі 64 091,74 дол. США звернуто стягнення на предмет іпотеки вищевказану квартиру, що належить на праві власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, також стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 982,43 грн.
Під час виконання судового рішення стало відомо, що боржник ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після смерті останнього станом на 06 березня 2025 року залишається не погашеною заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 54 290, 42 дол. США та частина вищевказаної квартири, що належала на праві власності ОСОБА_4 у розмірі частки.
Станом на 19 березня 2025 року Банку невідомо про відкриття спадкової справи, а також про спадкоємців померлого ОСОБА_4 . Відтак, враховуючи, що з часу відкриття спадщини сплив однорічний строк, а відомості про спадкоємців відсутні, просив суд:
- визнати відумерлою спадщиною частину спадкового майна, яка належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
- передати у власність територіальної громади міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності належала померлому ОСОБА_4 .
Ухвалою суду від 01 липня 2025 року залучено до участі у цій справі в якості заінтересованих осіб:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 
24 жовтня 2025 року представником Івано-Франківської міської ради подано до суду клопотання про залишення заяви АТ «УКРСИББАНК» без розгляду. Клопотання мотивовано тим, що у цій справі має місце питання про задоволення вимог кредитора спадкодавця, а відтак існує спір про право, тому такі вимоги повинні розглядатися у позовному провадженні.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2025 року заяву АТ «УКРСИББАНК» про визнання спадщини відумерлою – залишено без розгляду. Роз`яснено заявнику АТ «УКРСИББАНК» право звернення до суду з позовом на загальних підставах.
В апеляційній скарзі представник АТ «УКРСИББАНК» посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов хибних висновків щодо відсутності доказів, які б свідчили про те, що спадкоємці першої черги відмовилися від спадщини. Так, станом на дату подачі заяви про визнання спадщини відумерлою, АТ «УКРСИББАНК» невідомо про відкриття спадкової справи, чи про наявність спадкоємців померлого ОСОБА_4 . Матеріали спадкової справи відповідно до положень ст. 8 ЗУ «Про нотаріат» становлять нотаріальну таємницю та не можуть бути надані банку на його запит, саме тому АТ «УКРСИББАНК» не могло надати ці докази до суду самостійно.
У зв`язку з цим, 19 березня 2025 року АТ «УКРСИББАНК» разом із заявою про визнання спадщини відумерлою було подано клопотання про витребування доказів у порядку ст. 84 ЦПК України, від Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори у місті Івано-Франківськ, а саме інформацію або матеріали, щодо заведення спадкової справи, після смерті ОСОБА_4 . Однак, судом взагалі не було вирішено питання щодо витребування вищевказаних доказів, не постановлено ухвали про задоволення клопотання, чи відмову у задоволенні клопотання, ані в описовій, ані в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали згадки про подане АТ «УКРСИББАНК» клопотання про витребування доказів також немає.
Таким чином, при постановлені оскаржуваної ухвали, було допущено порушення норм процесуального права, яке полягає у тому, що суд не розглянув по суті та не вирішив клопотання заявника про витребування доказів, яке має значення для справи, чим обмежив право АТ «УКРСИББАНК» на судовий захист своїх прав та інтересів.
Щодо доказів наявності у померлого позичальника спадкоємців першої черги за законом зазначає, що довідка Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради № 11.1-07/144 від 14 травня 2025 року про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 , надана територіальною громадою м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області не може бути належним доказом, який підтверджує факт спільного проживання спадкоємців разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і, зокрема, факт наявності спадкоємців першої черги за законом. Більше того, така довідка датована 15 травня 2025 року, тобто інформація є актуальною станом на вказану дату, а не на дату смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а тому не може бути беззаперечним доказом спільного проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 разом зі спадкодавцем на момент смерті останнього.
Крім того, вважає посилання суду першої інстанції на існування спору про право безпідставним, оскільки спір про право в справах окремого провадження за заявами про визнання спадщини відумерлою може виникати лише за умови наявності спадкоємців, чиї права та законні інтереси є порушеними. Таким чином, вимога про визнання спадщини відумерлою і одночасне її передання територіальній громаді не має позовного (майнового) характеру і не породжує цивільного спору, а є процесуальним аспектом, передбаченим законом для забезпечення належного правового оформлення та переходу прав і обов`язків власника щодо відумерлої спадщини до територіальної громади.
Також зазначає, що суд першої інстанції в достатній мірі не дослідив доводи заявника, а тому вважає оскаржувану ухвалу невмотивованою.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області зазначає, що АТ «УКРСИББАНК» звертаючись до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою заявляв вимогу не лише про визнання спадщини відумерлою, але й про передачу ( частини квартири) її у власність територіальної громади в особі ІваноФранківської міської ради, тобто заява містить вимоги позовного (майнового) характеру. Також, звертає увагу суду, що дану заяву подано не органом місцевого самоврядування, а АТ «УКРСИББАНК» - кретитором. Тобто, в даному випадку може мати місце питання про задоволення вимог кредитора спадкодавця, а відтак існує спір про право, тому такі вимоги повинні розглядатися у позовному провадженні. Враховуючи вищенаведене просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2025 року без змін.
Згідно із пунктом шістнадцятим частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо залишення позову (заяви) без розгляду.
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судовими повістками за останнім відомим місцем проживання, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» Демчука О. В., який просив скаргу задовольнити, пояснення представника Івано-Франківської міської ради Тарновської І. Я., яка просила залишити оскаржувану ухвалу без змін,дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, щоапеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах заяви відсутні докази, які б свідчили про те, що спадкоємці першої черги відмовилися від спадщини, відсутні або усунені від спадщини, не прийняли чи відмовилися від її прийняття. У ході судового розгляду встановлено наявність спору про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження, тому підстави для розгляду заяви АТ «УКРСИББАНК» у порядку окремого провадження відсутні.
З таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Згідно із статтею 1277 ЦК України в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна – місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.
Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення – власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.
Особи, які мають право або зобов`язані подати заяву про визнання спадщини відумерлою, мають право на одержання із Спадкового реєстру інформації про заведену спадкову справу та видане свідоцтво про право на спадщину.
Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна – місцезнаходженням основної частини рухомого майна.
Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Якщо власниками відумерлого майна стали декілька територіальних громад, вимоги кредиторів спадкодавця задовольняються територіальними громадами пропорційно до вартості відумерлого майна, набутого у власність кожною з них.
Відповідно до статті 334 ЦПК України заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених ЦК України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.
У заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття (стаття 335 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що кредитор спадкодавця до заяви про визнання спадщини відумерлою має додати, зокрема, докази, які свідчать про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом. У випадку неможливості самостійно надати такі докази – вправі подати клопотання про витребування цих доказів судом.
У цій справі АТ «УКРСИББАНК» до заяви про визнання відумерлою спадщини після смерті  ОСОБА_4 долучив клопотання про витребування доказів у якому зазначав, що для вирішення питання про визнання спадщини відумерлою необхідно з`ясувати відсутність в іпотекодавця спадкоємців.
Вказує, що дізнавшись про смерть ОСОБА_4 , банк направив до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємців від 22 листопада 2022 року, у якій просив нотаріуса повідомити спадкоємців про вимогу та надати банку інформацію про прийняття спадщини.
Згідно з інформацією Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори вимогу банку отримано, однак інформацію про спадкоємців не надано. Така інформація є нотаріальною таємницею і обмежена в доступі.
Тому заявник просив суд витребувати докази: від Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори у місті Івано-Франківськ інформацію та/або матеріали, щодо заведення спадкової справи, що відкриття відносно майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;
- від відділу з питань реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади м. Івано-Франківської міської ради інформацію про реєстрацію місця проживання померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , та осіб, що були зареєстровані з померлим ОСОБА_4 на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до частини другої статті 258 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.
Згідно із статтею 260 ЦПК України в мотивувальній частині ухвали суду необхідно наводити мотиви, якими керувався суд, а в резолютивній частині повинні зазначатися висновки суду щодо вирішеного питання.
Однак, суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу заявлене представником АТ «УКРСИББАНК» клопотання про витребування доказів не вирішив. Так, резолютивна частина ухвали взагалі не містить висновку за результатами розгляду клопотання (відмова в задоволенні, залишення без розгляду, тощо), що є порушенням вимог статті 260 ЦПК України.
У спірній категорії справ особи, які мають право подати заяву про визнання спадщини відумерлою, мають право й на одержання із Спадкового реєстру інформації про заведену спадкову справу та видане свідоцтво про право на спадщину (стаття 1277 ЦК України).
Проте відповідно до статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.
Відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
Відтак, суд першої інстанції, не вжив заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, не витребував необхідні докази для з`ясування наявності в іпотекодавця спадкоємців, залишив без розгляду заяву АТ «УКРСИББАНК» про визнання спадщини відумерлою, обмежившись припущенням про можливу наявність таких спадкоємців.
Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина шоста статті 296 ЦПК України).
Під спором про право розуміють перешкоди в здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. За відсутності цих елементів відсутній спір про право.
Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2024 року в справі № 352/2129/23 (провадження № 61-8194св24), від 04 січня 2023 року в справі № 198/99/15-ц (провадження № 61-7049св22), від 28 вересня 2022 року в справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22).
Право кредитора спадкодавця на звернення із заявою про визнання спадщини відумерлою прямо передбачено законом і така заява, за загальним правилом, розглядається в порядку окремого провадження. Тобто сама собою відповідна заява кредитора не свідчить про виникнення спору про право, адже в ній відсутні вимоги про стягнення боргу чи звернення стягнення на забезпечувальне майно, такого ж висновку дійшов ВС у постанові від 18 грудня 2024 року у справі № 208/9501/21, провадження № 61-9874св24.
Задоволення заяви кредитора спадкодавця про визнання спадщини відумерлою лише створює передумови для вирішення питання щодо задоволення майнових вимог кредитора. За таких обставин визначається правовий статус спадкового майна, яке не прийнято жодним із спадкоємцем, тобто коли відсутній відповідач за позовом кредитора про стягнення боргу чи звернення стягнення на предмет іпотеки. Передача відумерлої спадщини до органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна створює кредитору правову можливість заявляти свої вимоги.
Відтак, висновок суду про наявність спору про право, який має розглядатися в порядку позовного провадження, є передчасним і нічим не підтверджений.
Відповідно до приписів пунктів 3, 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала суду – скасуванню, із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 379 ЦПК України.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» – задовольнити.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2025 року – скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 06 лютого 2026 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта