ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2026 року   Справа № 902/719/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Коломис В.В. ,  суддя Романюк Ю.Г. 

секретар судового засідання Романець Х.В.
за участю представників сторін:
позивача: Покотила В.М., адвоката, ордер на надання правничої допомоги серія АВ №1248542 від 12.11.2025 
відповідача : не з`явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства "СТРУМОК" на рішення господарського суду Вінницької області, ухваленого 02.10.25р. суддею Міліціановим Романом Валерійовичем о 16:30 у м.Вінниці, повний текст складено 13.10.25р. у справі № 902/719/25 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Христинівське ХПП", Автодорога Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка, 412км+308м, буд б/н, смт. Вороновиця, Вінницький район, Вінницька область, 23252, код – 36299535
до: Селянське фермерське господарство "СТРУМОК", вул. Ігоря Гаврилюка, буд. 35, смт. Томашпіль, Тульчинський район, Вінницька область, 24200, код – 32716517
про стягнення 5 550 794,63 грн 

ВСТАНОВИВ:

30.05.2025 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (б/н від 30.05.2025) (вх. № 767/25 від 30.05.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю "Христинівське ХПП" до Селянського фермерського господарства "СТРУМОК" про стягнення 5 550 794,63 грн, з яких 2 873 591,80 сплачені грошові кошти за непоставлений товар, 180 603,28 грн пені, 2 496 599,55 грн штрафу за договором купівлі-продажу № 2602/20 від 26.02.2025.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає про укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю "Христинівське ХПП" та Селянським фермерським господарством "СТРУМОК." договору купівлі-продажу № 2602/20 від 26.02.2025.
У зв`язку з неналежним виконанням Селянським фермерським господарством "СТРУМОК." умов договору купівлі-продажу № 2602/20 від 26.02.2025, в частині поставки оплаченого товару, утворилась заборгованість в сумі 5 550 794,63 грн.
З метою захисту своїх прав Товариство з обмеженою відповідальністю "Христинівське ХПП" звернулось з позовом до суду про стягнення з Селянського фермерського господарства "СТРУМОК." 2 873 591,80 сплачених грошових коштів за непоставлений товар, 180 603,28 грн пені, 2 496 599,55 грн штрафу за договором купівлі-продажу № 2602/20 від 26.02.2025.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 02.10.2025 у справі №902/719/25 закрито провадження у справі № 902/719/25 в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Христинівське ХПП" до Селянського фермерського господарства "СТРУМОК." про стягнення 50 000,16 грн заборгованості за Договором купівлі-продажу № 2602/20 від 26.02.2025.
Позов задоволено частково.
Стягнуто з Селянського фермерського господарства "СТРУМОК." (вул. Ігоря Гаврилюка, буд. 35, смт. Томашпіль, Тульчинський район, Вінницька область, 24200, код - 32716517) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Христинівське ХПП" (Автодорога Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка, 412км+308м, буд б/н, смт. Вороновиця, Вінницький район, Вінницька область, 23252, код - 36299535) 2 823 591,64 грн - заборгованості за Договором купівлі-продажу № 2602/20 від 26.02.2025 року, 180 603,28 грн - пені, 499 319,91 грн - штрафу, 60 584,98 грн - судових витрат зі сплати судового збору.
Відмовлено у задоволенні позову в частині вимог про стягнення 1 997 279,64 грн штрафу.
Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Христинівське ХПП" (Автодорога Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка, 412км+308м, буд б/н, смт. Вороновиця, Вінницький район, Вінницька область, 23252, код - 36299535) з Державного бюджету України 22 676,94 грн судових витрат зі сплати судового збору за подачу позову, сплачених згідно платіжної інструкції №926 від 27.05.2025.
Не погодившись із винесеним рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 02.10.2025 у справі № 902/719/25 в частині стягнення з Селянського фермерського господарства "СТРУМОК." на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Христинівське ХПП" штрафу в розмірі 499 319,91 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Селянського фермерського господарства "СТРУМОК." на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Христинівське ХПП" штраф в розмірі 100 000 грн.
В решті рішення Господарського суду Вінницької області від 02.10.2025 у справі №902/719/25 залишити без змін. 
Відповідач не погоджується із оскаржуваним рішенням в частині ухвалення рішення про стягнення з Селянського фермерського господарства "СТРУМОК." на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Христинівське ХПП" 499 319,91 грн штрафу з огляду на таке.
З посиланням на ст. ст. 549, 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, постанови Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19 вказує, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір пені як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Разом з цим, поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що де-факто СФГ «Струмок.» на даний час має певні кадрові проблеми, пов`язані як з проведенням мобілізаційних заходів у державі, внаслідок чого відповідачеві складно залучити до певних робіт працівників на найманій основі в силу їх відсутності, так і з тим, що 16.04.2025 помер ОСОБА_1 (свідоцтво про смерть додано в матеріалах справи), який обіймав посаду заступника голови СФГ «Струмок.» (відповідний наказ також доданий) і фактично займався основними питаннями, пов`язаними з господарською діяльністю фермерського господарства, у тому числі організацією обробітку займаних посівних площ, ремонтом техніки, організацією укладення і виконання господарських угод тощо.
Крім цього, при визначені розміру штрафних санкцій, які підлягають сплаті на користь відповідача, судом першої інстанції не повною мірою враховано і той факт, що СФГ «Струмок.» поставило ТОВ «Христинівське ХПП» товар на суму 1 506 407, 40 грн., що не заперечується самим позивачем та підтверджується видатковими накладними № 26021 від 26.02.2025 на суму 295 470,67 грн.; № 27021 від 27.02.2025 на суму 293 293,73грн. та № 04031 від 04.03.2025 на суму 917 643,00 грн., які позивачем додано до матеріалів позову. Тобто, з урахуванням перерахованої позивачем суми (4 379 999,20 грн.) у якості передоплати за поставку товару СФГ «Струмок.» більш як на третину свої зобов`язання перед ТОВ «Христинівське ХПП» виконало, тим самим цілком логічним є висновок про те, що відповідач у цій частині жодних збитків не зазнав. Норми ч. 3 ст. 551 ЦК України містять також аналогічні положення, які надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
З матеріалів позову вбачається, що ТОВ «Христинівське ХПП» заявлено вимоги про стягнення 2 496 599,55 грн штрафу, тобто сум які майже дорівнюють сумі грошових коштів (2 873 591,80 грн), на яку залишається невиконаним основне зобов`язання. Вважає таку вимогу бажанням отримати невиправданий прибуток та прагненням покласти на іншу сторону, тобто відповідача, надмірний фінансовий тягар.
Звертає увагу, що задоволення позовних вимог ТОВ «Христинівське ХПП» в частині задоволеного розміру штрафу призведе до блокування роботи усього фермерського господарства, порушить баланс інтересів між кредитором й боржником, а також принцип добросовісності, як імперативної норми щодо дій учасників господарських правовідносин.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. вважає, що рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача не має, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «Струмок.» на рішення Господарського суду Вінницької області від 02 жовтня 2025 року по справі № 902/719/25 без задоволення, а судове рішення - без змін.
Ухвалою суду від 27.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою селянського фермерського господарства "СТРУМОК." на рішення господарського суду Вінницької області від 02.10.25р. у справі №902/719/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на "13" січня 2026 р. об 11:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №4.
Разом з тим, згідно із розпорядженням керівника апарату суду від 13.01.2026 №01-05/32 "Щодо повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями", у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді - члена колегії Саврія В.А., з метою недопущення порушення процесуальних строків та відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 8.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу Північно-західного апеляційного господарського суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №902/719/25.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2026 для розгляду справи №902/719/25 визначено колегію суддів у складі: головуюча суддя Миханюк М.В, судді Коломис В.В., Романюк Ю.Г.
13.01.2026 від скаржника надійшло клопотання про відкладення у зв`язку із хворобою представника.
Представник позивача заперечив проти клопотання про відкладення розгляду справи.
Розглянувши подане клопотання про відкладення розгляду справи, судова колегія приходить до висновку про його відхилення, з огляду на таке.
Ч. 1 ст. 202 ГПК України визначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 2 ст. 202 ГПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема, перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Згідно із ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.12 ст. 270 ГПК України).
Як убачається із матеріалів справи відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про, що свідчить довідка про доставку ухвали суду від 27.11.25 про відкриття апеляційного провадження та призначення скарги до розгляду до його електронного кабінету та, зокрема, його клопотання про відкладення розгляду справи.
Крім того, колегія суддів зауважує, що ухвалою суду від 13.01.2026 задоволено заяву представника Селянського фермерського господарства "Струмок." Кислова Ю.А. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у справі № 902/719/25. Забезпечено представнику Селянського фермерського господарства "Струмок." Кислову Ю.А. проведення судового засідання "13" січня 2026 р. о 11:00 год. в режимі відеоконференції у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду (33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59) у залі судових засідань № 4..
Також, скаржник не був позбавлений права, в порядку ст. 56 ГПК України, направити для участі у справі іншого представника. Також, слід звернути увагу, що апеляційним судом явка сторін обов`язковою не визнавалась, а тому суд приходить до висновку, що судове засідання може відбутися без участі останнього.
Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представника відповідача, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, а тому, колегія суддів, визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника останнього, за наявними у справі доказами.
В судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
26.02.2025 року між Селянським фермерським господарством "СТРУМОК." (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Христинівське ХПП" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 2602/20 (т. 1, а.с. 10-11).
Відповідно п. 1.1 Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язується прийняти цей товар і своєчасно здійснити Його оплату.
Найменування, кількість, ціна вказується у рахунку-фактурах та/або видаткових накладних до цього Договору, які є його невід`ємною частиною (т. 1.2 Договору).
Згідно п. 2.1 Договору найменування товару пшениця (код УКТЗЕД 1001990000)
Товар поставляється партіями. Партією вважається кількість Товару, відвантаженого за одною видатковою накладною. Покупець при прийманні Товару зобов`язаний перевірити кількість Товару, його вагу, цілісність тари (пакування),, зовнішні ознаки якості Товару, переконатися у відсутності явних ознак ушкодження Товару та/або Його упаковки. Приймання Товарів за кількістю проводиться Покупцем відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю, затвердженої Постановою Держарбітражу СРСР від 15.06.65 № П-6 (п. 2.1.1 Договору).
Одиниця виміру кількості товару - кілограм (умовне позначення - кг, код для податкових накладних 0301) (п. 2.2.1 Договору).
Загальна кількість товару, що поставляється по цьому Договору, визначається на підставі сумарної вартості Товару, зазначеної у видаткових накладних, згідно яких здійснюється поставка Товару протягом терміну його дії (п. 2.1 Договору).
За змістом п. 3.1 Договору сторони дійшли згоди, що місцем передачі товару може бути: склад Продавця, що знаходиться за адресою 24200, Вінницька обл., Томашпільський р-н, смт. Томашпіль, вул. Ігоря Гаврилюка буд. 35; склад Покупця, що знаходиться за адресою 23252, Вінницька обл., Вінницький р-н, смт. Вороновиця, а/д Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`япка, 412км+308м, б/н.
Строки передачі Покупцю товару в термін до 10 календарних днів (п. 3.2 Договору).
Датою поставки Товару є дата передачі Товару Покупцю. Підтвердженням факту отримання Товару є підпис уповноваженого представника Покупця на товарно-транспортній та/або видаткової накладних, завірена печаткою Покупця (за наявності). Постачальник не перевіряє справжність підписів на товарно-транспортній та видатковій накладних. Поставлення підпису вважається належною особою, якщо вона завірена печаткою Покупця (п. 3.3 Договору).
Ціна Товару вказується у видатковій (их) накладній (их) або рахунку-фактурі (ах) (п. 4.1 Договору).
Загальна вартість Товару, що поставляється по цьому Договору (ціна Договору), визначається на підставі сумарної вартості Товару, зазначеної у видаткових накладних, згідно яких здійснюються поставка Товару протягом терміну його дії (п. 4.2 Договору).
Згідно п. 4.4 Договору Покупець здійснює 86% оплати за товар в українських гривнях шляхом банківського переведення на розрахунковий рахунок Продавця протягом трьох робочих днів з моменту отримання рахунку на оплату поставленого Товару. Кінцева оплата 14% за відповідну партію поставленого Товару здійснюється протягом 3 робочих днів з моменту реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до першої події у встановленому законом порядку. Покупець звільняється від сплати кінцевої оплати, визначеної цим пунктом, у разі не проведення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до першої події (п. 4.5 Договору).
У разі непоставки або несвоєчасної поставки Товару за Договором Продавець також несе відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного Продавцем зобов`язання за кожний день прострочення, а за прострочення зобов`язання щодо поставки товару понад 10 днів, Продавець, окрім договірної санкції, сплачує також штраф у розмірі 50% від суми, що визначена п. 4.2. Договору (п. 6.7 Договору).
Відповідно п. 7.1 договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 01 липня 2025 року, а в частині зобов`язань за договором, які є невиконаними на вказану дату, - до повного виконання сторонами цих зобов`язань за Договором.
На виконання умов договору відповідачем виставлено позивачеві рахунки-фактури №26021 від 26.02.2025 року на суму 554 999,20 грн та ПДВ в розмірі 77 699,89 грн. (загальна сума 632 699,09 грн) та № 04031 від 04.03.2025 року на суму 3 825 000,00 грн та ПДВ в розмірі 535 500,00 грн. (загальна сума 4 360 500,00 грн) (т. 1, а.с. 12-13).
Позивачем здійснено оплату товару на загальну суму 4 379 999,20 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 3291 від 26.02.2025 року на суму 554 999,20 грн та № 312 від 04.03.2025 року на суму 3 825 000,00 грн (т. 1, а.с. 14-15).
Відповідач частково здійснив поставку товару на загальну суму 1 506 407,40 грн, що підтверджується видатковими накладними: № 26021 від 26.02.2025 року на суму 295 470,67 грн; № 27021 від 27.02.2025 року на суму 293 293,73 грн; № 04031 від 04.03.2025 року на суму 917 643,00 грн (т. 1, а.с. 16-18).
12.05.2025 року позивачем на адресу відповідача надіслано претензію (вих. № 1205/1) з вимогою повернути кошти у розмірі 2 873 591,80 грн за непоставлений товар (т. 1, а.с. 19).
Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду Вінницької області від 02.10.2025 у справі №902/719/25 закрито провадження у справі № 902/719/25 в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Христинівське ХПП" до Селянського фермерського господарства "СТРУМОК." про стягнення 50 000,16 грн заборгованості за Договором купівлі-продажу № 2602/20 від 26.02.2025.
Позов задоволено частково.
Стягнуто з Селянського фермерського господарства "СТРУМОК." (вул. Ігоря Гаврилюка, буд. 35, смт. Томашпіль, Тульчинський район, Вінницька область, 24200, код - 32716517) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Христинівське ХПП" (Автодорога Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка, 412км+308м, буд б/н, смт. Вороновиця, Вінницький район, Вінницька область, 23252, код - 36299535) 2 823 591,64 грн - заборгованості за Договором купівлі-продажу № 2602/20 від 26.02.2025 року, 180 603,28 грн - пені, 499 319,91 грн - штрафу, 60 584,98 грн - судових витрат зі сплати судового збору.
Відмовлено у задоволенні позову в частині вимог про стягнення 1 997 279,64 грн штрафу.
Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Христинівське ХПП" (Автодорога Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка, 412км+308м, буд б/н, смт. Вороновиця, Вінницький район, Вінницька область, 23252, код - 36299535) з Державного бюджету України 22 676,94 грн судових витрат зі сплати судового збору за подачу позову, сплачених згідно платіжної інструкції №926 від 27.05.2025.
При цьому скаржник оскаржує рішення лише в частині зменшення штрафу.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, суд апеляційної інстанції переглядає рішення лише в оскарженій частині.
Щодо зменшення штрафу суд апеляційної інстанції вказує таке.
Так, як убачається із матеріалів справи, відповідач звернувся до місцевого господарського суду із клопотанням про зменшення штрафних санкцій (пені та штрафу) до 100 000,00 грн сумарно. Зокрема зазначено, що задоволення вимог в частині стягнення пені та штрафу призведе до блокування роботи усього фермерського господарства. Також просить врахувати, що де-факто СФГ «Струмок.» на даний час має певні кадрові проблеми, пов`язані як з проведенням мобілізаційних заходів у державі, внаслідок чого відповідачеві складно залучити до певних робіт працівників на найманій основі в силу їх відсутності, так і з тим, що 16.04.2025 помер ОСОБА_1 (свідоцтво про смерть додано в матеріалах справи), який обіймав посаду заступника голови СФГ «Струмок.» (відповідний наказ також доданий) і фактично займався основними питаннями, пов`язаними з господарською діяльністю фермерського господарства, у тому числі організацією обробітку займаних посівних площ, ремонтом техніки, організацією укладення і виконання господарських угод тощо.
Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 ЦК України.
Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Разом з тим, слід звернути увагу, що частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено умови як підстави для зменшення пені і ця норма не передбачає вимог щодо обов`язкової їх наявності у поєднанні, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них, зокрема наявність інших обставин, які мають істотне значення (постанова Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 501/2862/15-ц, тощо).
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України.
Однією із функцій неустойки є компенсаторна функція (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 303/2408/16-ц).
Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 та послідовно у низці постанов Верховного Суду.
Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства(в) мають значення для вирішення питання про зменшення пені та штрафу.
Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити з того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
Суд зазначає, що цивільне законодавство поряд із засадою свобода договору (пункт 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України) також містить таку засаду як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 904/4685/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19).
Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
Тобто право суду на зменшення розміру штрафних санкцій у кожному конкретному випадку залежить від встановлених судом обставин, зокрема, але не виключно: розміру неустойки перед розміром збитків; винятковості випадку; ступеню виконання зобов`язань; причин неналежного невиконання зобов`язання; характеру прострочення; поведінки винної особи (вжиття/невжиття заходів до виконання зобов`язання, добровільне усунення порушення) тощо, та від поданих на їх підтвердження/спростування сторонами доказів.
Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 Господарського процесуального кодексу України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.
Подібна за змістом правова позиція викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, але не виключно, у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 27.03.2019 у справі №912/1703/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 03.06.2019 у справі №914/1517/18, від 23.10.2019 у справі №917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 26.02.2020 у справі №925/605/18, від 17.03.2020 №925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19 тощо.
Усі вищезазначені висновки Верховного Суду щодо застосування статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України є загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) в залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.
Як убачається зі змісту рішення у справі, місцевий господарський суд, зменшуючи на 80% розмір штрафу врахував наступне:
- ступінь виконання відповідачем основного зобов`язання з поставки товару на рівні 34,39% від суми перерахованої передплати; 
- часткове повернення грошових коштів під час розгляду справи;
- визнання відповідачем невиконання своїх зобов`язань;
-інтереси позивача захищено можливістю нарахування пені у визначених законодавством межах, відсотків річних та інфляційних втрат до моменту повного повернення суми основного боргу;
- сукупний розмір нарахованої пені та штрафу становить 93,17% від суми основного боргу, що істотно перевищує ціну користування грошовими коштами за відсотковими ставками фінансових установ.
При оцінці критеріїв для зменшення штрафних санкцій та ступеню вини відповідача суд звернув увагу на непропорційний розмір заявленого штрафу до суми основного боргу, а також його протиправне нарахування із суми загальної ціни договору.
Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, установив наявність достатніх підстав для зменшення заявлених позивачем до стягнення штрафу саме на 80% та застосування положення ст. 551 ЦК України, ст. 233 ЦК України та висновків Великої Палати Верховного Суду.
Судом враховано правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, Велика Палата Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.
При цьому, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У даній справі суд першої інстанції, з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, а також необхідність забезпечення балансу інтересів сторін і недопущення безпідставного звуження прав учасників правовідносин, та беручи до уваги дискреційний характер визначення судом розміру, врахувавши інтереси, як позивача, так і відповідача, дійшов правомірного висновку про наявність підстав для зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу до 80%, що складає 499 319,91 грн і у достатній мірі компенсуватиме майнові втрати позивача, понесені внаслідок несвоєчасного виконання робіт, відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці, забезпечить дотримання розумного балансу, а також інтересів відповідача, оскільки, розмір нарахованих штрафних санкцій становитиме близько 24,08% від суми основного боргу, що з урахуванням визначеного позивачем періоду прострочення (з 15.03.2025 до 27.05.2025 - два з половиною місяці) є достатнім та розумним розміром компенсації позивачем від неможливості використання грошових коштів.
За вказаних обставин, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню та стягненню штрафу в розмірі 499 319,91 грн.
Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.
Отже, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області від 02.10.2025 у справі №902/719/25 в оскарженій частині прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.
Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.
Крім того, позивачем у відзиві заявлено вимогу про стягнення з відповідача 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається із матеріалів справи 22.05.2025 між адвокатом Покотило Владиславом Миколайович (Адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Христинівське ХПП" (Клієнт) укладено договір про надання правничої (правової) допомоги (т. 1, а.с. 23-25).
Відповідно п. 1 Договору Адвокат надає усіма законними методами та способами правничу допомогу Клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правничу допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.
Клієнт зобов`язаний сплатити гонорар Адвокату в розмірі та строки встановлені цим договором (п. 2.3.1 Договору).
03.11.2025 між адвокатом Покотило Владиславом Миколайович (Адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Христинівське ХПП" (Клієнт) укладено додатковий договір №2 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.05.2025.
Відповідно п. 1 додаткового договору сторони за цим додатковим договором домовилися, що адвокат на виконання умов основного договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.05.2025 зобов`язується надати клієнту наступні послуги: підготовка процесуальних документів та представництво інтересів ТОВ "Христинівське ХПП" у Північно-західному апеляційному господарському суді у справі №902/719/25.
У відповідності до п. 1 додаткового договору сторони домовилися, що вартість послуг (гонорар у фіксованому розмірі) адвоката за договором про надання правничої (правової) допомоги від 22.05.2025 становить 50 000,00 грн, які сплачуються клієнтом протягом 5 днів з дати підписання цього додаткового договору (п. 2 додаткового договору).
Додатково до гонорару (у фіксованому розмірі) Клієнт за повідомленням Адвоката оплачує останньому додаткові витрати необхідні для в виконання послуг (витрати пов`язані із явкою до місця призначення, судовий збір, вартість проведення експертиз та оплату вартості висновків фахівців, поштові витрати тощо.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
На підтвердження витрат на правничу допомогу, позивачем долучено до справи договір про надання правової (правничої) допомоги від 22.05.2025 року, Додатковий договір № 2 від 03.11.2025, рахунок № 04/11 від 04.11.2025 на суму 50 000,00 грн, платіжну інструкцію № 1566 від 05.11.2025 на суму 50 000,00 грн, ордер на надання правничої допомоги серії АВ № 1248542 від 12.11.2025, акт прийому – передачі наданих послуг від 03.12.2025.
Верховний Суд прийшов до висновку, що “витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено” (Правова позиція Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03 жовтня 2019 року).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах КГС ВС від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
Також, у Постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 Додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Суд зазначає, що відповідачем рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення штрафу у сумі 499319,91 грн, а саме щодо його не зменшення на суму яку просив відповідач.
Складність справи не може визначатися виключно ціною позову. Представник позивача взяв участь у одному судовому засіданнях та крім відзиву на апеляційну скаргу інших процесуальних заяв по суті спору подано не було. Обсяг відзиву становить п`ять сторінок та зводиться до цитування рішення суду першої інстанції щодо правомірності зменшення штрафу до 499319,91 грн та спростування посилання відповідача на воєнний стан та смерть заступника голови СФГ та ін.
Враховуючи характер спору, предмет позову, позицію викладену у відзиві, участь адвоката в судових засіданнях, на переконання суду апеляційної інстанції, вартість вищевказаних послуг наданих адвокатом Покотило В.М. під час розгляду справи №902/719/25 є завищеними.
Під час розгляду заяви відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу судом враховується, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторін від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів юридичних осіб. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 17.01.2024 у cправі №910/2158/23.
Таким чином, дослідивши надані представником позивача - адвокатом Покотило В.М. докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, встановивши фактичний обсяг наданих послуг, керуючись критеріями обґрунтованості, пропорційності та розумності, складність справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Селянського фермерського господарства "СТРУМОК." на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Христинівське ХПП" 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи №902/719/25. У стягненні решти судових витрат на професійну правничу допомогу у задоволенні заяви представника позивача слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства "СТРУМОК" на рішення Господарського суду Вінницької області від 02.10.25 у справі № 902/719/25 залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 02.10.25 у справі № 902/719/25 в оскарженій частині залишити без змін.
3. Стягнути з Селянського фермерського господарства "СТРУМОК." (вул. Ігоря Гаврилюка, буд. 35, смт. Томашпіль, Тульчинський район, Вінницька область, 24200, код - 32716517) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Христинівське ХПП" (Автодорога Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка, 412км+308м, буд б/н, смт. Вороновиця, Вінницький район, Вінницька область, 23252, код - 36299535) 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
4. Доручити Господарському суду Вінницької області видати наказ на виконання даної постанови.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.
6. Справу № 902/719/25 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "20" січня 2026 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В. 

Суддя   Коломис В.В. 

Суддя   Романюк Ю.Г.