Справа № 132/2966/25
Провадження № 22-ц/801/258/2026
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Аліменко Ю. О.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року	Справа № 132/2966/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК»
на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 05 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Рішення ухвалив суддя Аліменко Ю. О.
Рішення ухвалено без повідомлення(виклику) сторін у м. Калинівка, 
Дата складення повного тексту рішення – 05 листопада 2025 року,

Встановив:
У вересні 2025 року АТ «ТАСКОМБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 квітня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4435382253, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти на умовах, визначених у кредитному договорі. 
Відповідач свої зобов`язання за договором не виконувала належним чином, кредитну заборгованість не погашала, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка становить 60 226,19 грн., з яких: 37 262,54 грн. заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена), 4,08 грн. заборгованість по річним процентам (в тому числі прострочена); 22 959,57 грн. заборгованість по щомісячним процентам (в тому числі прострочена).
07 жовтня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» було укладено договір про відступлення прав вимоги ТАСЦФР-10-2016, відповідно до умов якого АТ «ТАСКОМБАНК» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вказаним вище кредитним договором. 
Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання, допустила прострочення повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 12 травня 2025 року становила 60 226,19 грн., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена) 37 262,54 грн.; заборгованість по річним процентам (в тому числі прострочена) 4,08 грн.; заборгованість по щомісячним процентам (в тому числі прострочена) 22 959,57 грн. 
У зв`язку з невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань позивач змушений звернутись до суду.
Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 05 листопада 2025 року у задоволенні позову АТ «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Судові витрати залишено за позивачем. 
В апеляційній скарзі позивач АТ «ТАСКОМБАНК» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що позивач набув право майбутньої грошової вимоги до відповідача за вказаним спірним кредитним договором, оскільки предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Розмір заборгованості позивач вважає доведеним, та звертає увагу суду, що відповідачем на часткове виконання обов`язків по кредитному договору сплачено 5636,46 грн. основного боргу та 4,51 грн. відсотків, що підтверджується випискою по рахункам та розрахунком заборгованості.
Відповідач у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надала. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає за таких підстав.
Судом встановлено, що 28 квітня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4435382252, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала в кредит розміром 42 899,00 грн. Згідно із п. 1.2 договору кредит наданий строком на 60 місяців (а. с. 8 на звороті).
Пунктом 1.3 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 5382252, який є невід`ємною частиною цього договору.
У п. 1.4. договору сторони погодили, що позичальник доручає кредитодавцю виплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів: отримувач ОСОБА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , призначення: переказ на поточний рахунок ОСОБА_1 за рахунок кредиту згідно КД № 4435382252 від 28/04/2021, сума 30 000,00 грн.; отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС» код ЄДРПОУ 30929821, призначення: оплата страхового платежу за договором страхування № 4435382252-С від 28/04/2021, сума 9000,00 грн.; отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС» код ЄДРПОУ 30929821, призначення: оплата страхового платежу за договором страхування №4435382252-ЛО від 28/04/2021, сума 800,00 грн.; отримувач ТОВ «ЦФР» код ЄДРПОУ 32494741, призначення: оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA», SU4435382252 від 28/04/2021, сума 600,00 грн.; отримувач ТОВ «ЦФР» код ЄДРПОУ 32494741, призначення: оплата за електронний ключ доступу до додатку «RADARScreen», пакет ЕКОНОМ, КД №4435382252 від 28/04/2021, сума 399,00 грн.
Відповідно до п. 2.2 кредитного договору цей договір, паспорт кредиту № 5382252 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» редакція від 04 січня 2021 року складають єдиний кредитний договір.
28 квітня 2021 року відповідачем ОСОБА_1 підписано паспорт кредиту від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» № 5382252, в якому зазначені основні умови кредитування, зокрема: тип кредиту кредит; сума/ліміт кредиту 42 899,00 грн.; строк, на який надається кредит 60 місяців; спосіб та строк надання кредиту безготівковим шляхом, протягом 3 банківських днів від дня укладення договору; процентна ставка при наданні кредиту 7,00 % від суми кредиту, що становить 2100,00 грн., щомісячні проценти 2,70 % від суми кредиту, річна процентна ставка 0,01 % від суми боргу за договором; загальні витрати за кредитом 71 608,03 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом 112 407,03 грн.; реальна річна процентна ставка 58,37 %, а також порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення (графік платежів) та наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за кредитним договором (а. с. 9).
07 жовтня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ПАТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає (відступає) ПАТ «ТАСКОМБАНК» свої права вимоги до позичальників, а ПАТ «ТАСКОМБАНК» набуває права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує останньому за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановленим цим договором (а. с. 16-22).
Відповідно до п. 1.7 договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року визначено, що під правом вимоги розуміється право грошової вимоги (боргових зобов`язань) за фінансовими кредитами первісного кредитора за кредитними договорами до позичальників щодо погашення заборгованостей, які виникли на підставі укладених між первісним кредитором та позичальниками кредитних договорів, та підтверджується документацією, а також інші права вимоги за кредитними договорами і договорами забезпечення.
Згідно з п.п. 2.2 договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до п. 9.1, 9.2, 9.4 договору відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін.
Цей договір діє протягом 1 календарного року, але в будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. У випадку, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії договору жодна з сторін не ініціювала його розірвання договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 29 квітня 2021 року до договору факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4435382252 від 28 квітня 2021 року в сумі 42 933,08 грн., з яких: 42 899,00 грн. сума основного боргу за кредитом, 0,01 грн. сума нарахованих процентів, 34,07 грн. сума нарахованого щомісячного проценту (плати за кредитом) (а. с. 12).
На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед АТ «ТАСКОМБАНК» надано виписку по особовим рахункам кредитного договору № НОМЕР_2 в АТ «ТАСКОМБАНК», клієнт ОСОБА_1 , за період з 28 квітня 2021 року по 12 травня 2025 року, з якого убачається, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 60 226,19 грн., що включає: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 37 262,54 грн.; заборгованість по річним процентам у розмірі 4,08 грн.; заборгованість по щомісячним процентам у розмірі 22 959,57 грн. (а. с. 25-42).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів виконання первісним кредитором ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» взятих на себе зобов`язань, відповідно до умов кредитного договору № 4435382252 щодо перерахування відповідачу грошових коштів у визначеному договором розмірі, а також доказів переходу до АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги до боржника ОСОБА_1 за вказаним договором.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначених договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається».
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц).
Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).
При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.
Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У справі встановлено, що правовідносини за кредитним договором № 4435382252 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 виникли 28 квітня 2021 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. 
Витяг з Реєстру прав вимоги до договору № ТАСЦФР-10-2016, в якому зазначено відповідача ОСОБА_1 датується 29 квітня 2021 року, тобто більш ніж через чотири роки після укладення договору відступлення права вимоги, а отже на час укладення даного договору у ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за зазначеним кредитним договором.
Водночас підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.
Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17).
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.
У постанові від 15 квітня 2024 року у справі № 2221/2373/12 Верховний Суд зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.
У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Отже, суди беруть до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, прав кредитора за якими набуває новий кредитор.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у позивача АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4435382252, укладеним 28 квітня 2021 року між нею та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Усім наведеним вище доводи апеляційної скарги, які ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, спростовуються повністю.
Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20).
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що АТ «ТАСКОМБАНК» не довело порушення його прав з боку відповідача ОСОБА_1 та наявність у нього права звернення до суду з позовом до цього відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4435382252 від 28 квітня 2021 року, який укладений після відступлення ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» права вимоги за кредитними договорами на користь АТ «ТАСКОМБАНК», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» відсутні.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» залишити без задоволення.
Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 05 листопада 2025 року залишити без змін.
Судові витрати залишити за позивачем.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	В. В. Сопрун