Ухвала

26 грудня 2025 року
м. Київ

справа № 535/893/23
провадження № 61-16236ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2025 року, додаткове рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, визнання права власності на рухоме та нерухоме майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 2/5 частки будинковолодіння, розташованого на АДРЕСА_1 , яка належить і виділена в натурі (варіант № 2 висновку будівельно-технічної експертизи від 15 грудня 2010 року № 201-10) покійному батьку ОСОБА_3 ;
визнати за ним право власності за набувальною давністю на 2/5 частки земельної ділянки площею 0,0896 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5322255100:30:002:0959, яка належить покійному батьку ОСОБА_3 ;
визнати за ним право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0,4673 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , державний акт від 13 листопада 2009 року серії ЯЖ № 352849, кадастровий номер: 5322255100:30:002:0960, і належить покійному батьку ОСОБА_3 ;
визнати за ним право власності у порядку спадкування на земельну ділянку площею 3,1299 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: Котелевська селищна рада Котелевського району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки: 5322255100:00:004:1330, державний акт від 30 березня 1999 року серії ІІ-ПЛ 047675;
визнати за ним право власності у порядку спадкування на трактор МТ3-80, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить покійному батькові ОСОБА_3 ;
визнати за ним право власності у порядку спадкування на причеп, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить покійному батьку ОСОБА_3 

Котелевський районний суд Полтавської області рішенням від 13 лютого 2025 року позов залишив без задоволення.

Котелевський районний суд Полтавської області додатковим рішенням від 27 лютого 2025 року стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 600,00 грн.

Полтавський апеляційний суд постановою від 19 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2025 року та на додаткове рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2025 року - без змін.

20 грудня 2025 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2025 року, додаткове рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року у цій справі.

Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржувані судові рішення, колегія суддів дійшла висновків, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. 

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року у справі № 3-88/2021(209/21, 47/22, 77/23, 188/23), зокрема визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028, 00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що ціна позову становить 238 067,10 грн.

Також, з доданої до касаційної скарги позовної заяви від 21 липня 2023 року видно, що позивачем ціна позову визначена у розмірі 100 000,00 грн.

Крім того, з доданої до касаційної скарги позовної заяви від 11 серпня 2023 року, яка була подана на виконання вимог ухвали суду від 01 серпня 2023 року про залишення його позовної заяви без руху, позивач указує, що ціна позову становить 238 067,10 грн.

Таким чином, ціна позову в цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22)).

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права із зазначенням підстав касаційного оскарження є виконанням вимог щодо оформлення касаційної скарги відповідно до статей 389, 392 ЦПК України і не вказує на наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та фактично підтверджує незгоду особи, яка її подала, з оскаржуваними судовими рішеннями.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й також не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України. 

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2025 року, додаткове рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, визнання права власності на рухоме та нерухоме майно в порядку спадкування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов