Справа № 646/8391/24
Провадження № 22-ц/801/338/2026
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривешко І. В.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року	Справа № 646/8391/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач), 
суддів Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,
за участю секретаря судового засідання Литвин Ю.О., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 646/8391/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, треті особи: Львівська митниця Державної митної служби України; Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про витребування майна із чужого незаконного володіння,
за апеляційною скаргою Черниша Євгенія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 3.12.2025, постановлене у складі судді Кривешко І.В. в приміщенні суду в м. Ладижин, - 

в с т а н о в и в :

31.07.2024  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом (вх № 32525) до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, треті особи: Львівська митниця Державної митної служби України; Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про витребування майна із чужого незаконного володіння, в якому просив: витребувати від військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 транспортний засіб (автомобіль) марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN-код (номер кузова (шасі, рама)) НОМЕР_3 , країна реєстрація – Литовська Республіка, а також свідоцтво про реєстрацію на даний транспортний засіб серії НОМЕР_4 та два ключі запалення.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 6.05.2025 справу передано на розгляд до Ладижинського міського суду Вінницької області /а. с. 137-138/.
5.08.2025 Чернишом Є.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано клопотання про заміну на підставі статті 51 ЦПК України первісного відповідача військову частину НОМЕР_1 ЗСУ на належного відповідача військову частину НОМЕР_5 МОУ, код НОМЕР_6 /а. с. 162-163/.
Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 3.12.2025 в задоволенні клопотання представника позивача – адвоката Черниш Є.А., відмовлено. Провадження у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, треті особи: Львівська митниця Державної митної служби України; Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про витребування майна із чужого незаконного володіння, - закрито.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, Чернишом Є.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу (вх № 14308), в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що (1) встановлення належності відповідачів і обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова ВП ВС від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц); (2) із листа Головного управління оборони активів МОУ від 15.07.2025 № 42996/с наданого на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області, військова частина НОМЕР_1 переформована у військову частину НОМЕР_5 , що підтверджується витягами із відомчого обліку МОУ № 0086 та № 0085. Військова частина НОМЕР_5 має ідентифікаційний код НОМЕР_7 , правовий статус суб`єкта – юридична особа; (3) суд першої інстанції не встановив чи мало місце правонаступництво у справі, чи передано автомобіль, який був у розпорядженні військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_5 ; (4) військова частина НОМЕР_5 має статус юридичної особи та могла бути відповідачем у справі; (5) суд першої інстанції повинен був відповідно до положень статті 12 ЦПК України роз`яснити позивачу право заявити клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача, який має статус юридичної особи. 
В апеляційній скарзі також заявлено клопотання про витребування від Міністерства оборони України інформацію про правонаступника військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_8 ; витребування від Міністерства оборони України витяг з Директиви Міністерства оборони України та Головнокомандувача ЗСУ від 4.10.2024 № Д-321/94/дск в частині правонаступництва переформованої військові частини НОМЕР_1 .
У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Вінницький апеляційний суд, ознайомившись із поданим клопотанням про витребування доказів, дійшов висновку про відмову в його задоволенні, оскільки необхідності у витребуванні зазначених доказів, з огляду на конкретні обставини справи відсутні враховуючи, що позов пред`явлено позивачем до відповідача, який не має цивільно-процесуальної дієздатності, а замінювати неналежного відповідача на належного відносено положеннями ЦПК України до повноважень суду першої інстанції. 
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу в частині відмови в заміні сторони, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до витягу з відомчого обліку МОУ № 0085 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань дата первинної реєстрації (легалізації) створення військової частини НОМЕР_1 30.08.2023, правовий статус суб`єкта – без права юридичної особи, дата виключення суб`єкта з ЄДРПОУ 31.12.2024, ідентифікаційний код НОМЕР_9 анульовано, тобто відповідач у справі не має статусу юридичної особи. Отже, з аналізу частини 1 статті 55 ЦПК України, клопотання представника позивача про заміну первісного відповідача в/ч НОМЕР_1 на належного відповідача в/ч НОМЕР_5 не підлягає задоволенню.
Закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку пред`явлення позову до суб`єкта, військової частини, який не мав статусу юридичної особи, не може бути стороною у справі, оскільки не наділений цивільно-процесуальною дієздатністю, провадження у справі підлягає закриттю з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для її скасування з огляду на наступне. 
Відмовляючи в задоволенні клопотання представнику відповідача на підставі частини першої статті 55 ЦПК України та закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд першої інстанції зробивши правильний висновок про те, що позивачем пред`явлено позов до відповідача (військової частини НОМЕР_1 ), який не є юридичною особою, не наділений цивільною процесуальною дієздатністю та не може бути стороною у цивільному процесі, не звернув увагу, що правовою підставою заявленого представником позивача клопотання про заміну неналежного відповідача на належного є положення частини другої та третьої статті 51 ЦПК України, а не ст. 55 ЦПК України на яку послався суд.
У постанові ВС від 27.08.2025 у справі № 721/1018/24 зазначено, що суду необхідно розрізняти підстави та порядок процесуального правонаступництва сторони (стаття 55 ЦПК України) від залучення до участі у справі співвідповідача чи заміни неналежного відповідача (стаття 51 ЦПК України).
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду від 5.09.2019 у справі № 638/2304/17).
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи судом.
За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
За теоретичним визначенням відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4 частини першої статті 12 ЦПК України).
Невірно застосувавши норми процесуального права в частині вирішення питання про залучення до справи належного відповідача, суд першої інстанції у подальшому дійшов і до помилкового висновків у частині наявності підстав для закриття провадження у справі.
Зважаючи, що клопотання позивача судом першої інстанції було помилково вирішено на підставі вимог ст. 55 ЦПК України (процесуальне правонаступництво), то у відповідності до вимог п. 28 ч.1 ст. 353 ЦПК України ухвала суду в цій частині також підлягає оскарженню та апеляційному перегляду.
Враховуючи те, що клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача на належного на підставі положень частини другої та третьої статті 51 ЦПК України не вирішено судом першої інстанції, відповідні мотиви судом не наведено, відтак ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню в повному обсязі.
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (стаття 379 ЦПК України).
Виходячи із викладеного, ухвала суду першої інстанції підлягає скасування, а справа направлення до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Щодо розподілу судових витрат.
З урахуванням вимог статті 141 ЦПК України, відповідно до яких, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, апеляційний суд не вбачає підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, оскільки судом апеляційної інстанції справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Черниша Євгенія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 3.12.2025 у справі за позовом  ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, треті особи: Львівська митниця Державної митної служби України; Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про витребування майна із чужого незаконного володіння скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук 

В. В. Оніщук

Повний текст постанови складено 30.01.2026.