ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/347/24  Номер провадження 22-ц/814/2561/25	Головуючий у 1-й інстанції Мальцев С. О.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року 	м. Полтава	

   Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу представника відповідача  ОСОБА_1 – адвоката Базалицького Романа Валерійовича на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 14 березня 2025 року та додаткове рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 26 березня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (в подальшому - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором №4501289 від 24.05.2021 в розмірі 89700 грн., 2422,40 грн. судового збору та 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Вимоги обґрунтовані тим, що 24.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 за допомогою електронних підписів було укладено договір про споживчий кредит №4501289, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 20000 грн. 
Позичальник не виконав умови кредитного договору, в зв`язку з чим, відповідно до укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» договору відступлення прав вимоги №07Т від 13.09.2021, вказане товариство набуло прав вимоги до відповідача.
Сума боргу згідно договору відступлення прав вимоги становить 89700 грн., з яких 20000 грн. заборгованість за тілом, 67500 заборгованість за відсотками та 2200 грн. заборгованість за комісією.
Незважаючи на направлення новим кредитором досудової вимоги про погашення заборгованості, остання залишилась без належного реагування з боку позичальника, що стало підставою для звернення до суду. 

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 14 березня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість в розмірі 89700 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Ухвалюючи рішення суд встановив наявність кредитних правовідносин між сторонами, неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, правомірність переходу права вимоги до позивача як до нового кредитора, в зв`язку з чим стягнув заборгованість згідно наданого товариством розрахунку.

Додатковим рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 26 березня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Базалицького Романа Валерійовича про ухвалення додаткового рішення залишено без задоволення. 
Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд вказав на відсутність підстав для стягнення витрат за професійну правничу допомогу на користь відповідача з огляду на повне задоволення позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Базалицький Р.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Зокрема вказує про недоведеність факту укладання кредитного договору.
Звертає увагу, що строк дії договору становить 30 днів і жодних дій, які-б свідчили про пролонгацію договору позичальник не вчиняв, а отже нарахування відсотків поза межами договору є необґрунтованим. В разі доведеності укладання договору, вважає, що підлягає стягненню лише визначений сторонами розмір відсотків в сумі 7500 грн.
Вважає, що розмір відсотків є непропорційним сумі боргу, а саме 67500 грн. боргу по відсотках при заборгованості по тілу в 20000 грн.

Також апелянтом оскаржено додаткове рішення та поставлено питання про ухвалення нового додаткового рішення, яким прохає задовольнити заяву про розподіл судових витрат. 

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на наступне. 
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №4501289, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 20000 грн. строком на 30 днів, з датою повернення – 23.06.2021.
Неналежне виконання умов договору призвело до виникнення заборгованості, право вимоги якої перейшло від первісного кредитора – ТОВ «Мілоан» на підставі договору відступлення прав вимоги №07Т від 13.09.2021 до нового кредитора ТОВ «Діджи Фінанс». 
Сума боргу згідно договору відступлення права вимоги становить 89700 грн. та складається з 20000 грн. заборгованість за тілом, 67500 грн. заборгованість за відсотками та 2200 грн. заборгованість за комісією, яка не була сплачена позичальником в досудовому порядку на направлену у вересні 2023 року вимогу ТОВ «Діджи Фінанс». 

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач надав суду копію анкети-заяви на кредит №4501289, договір про споживчий кредит, графік платежів за договором про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту, платіжне доручення №47034095 щодо перерахування кредитних коштів в сумі 20000 грн., договір факторингу, додаткові угоди до договору факторингу, додаток до договору факторингу, платіжні інструкції до договору факторингу, досудову вимогу направлену на ім`я позичальника ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення, суд прийняв до уваги вищезазначені докази, на підставі яких встановив наявність кредитних правовідносин та факт неналежного виконання позичальником своїх обов`язків, що призвело до виникнення заборгованості, яку стягнув згідно наданих розрахунків. 

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з висновками суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Із прийняттям ЗУ «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Згідно ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону №675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Матеріалами справи доводиться факт укладання 24.05.2021, в електронному вигляді на сайті miloan.ua кредитного договору між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 строком на 30 днів.
При укладанні договору сторони узгодили суму кредиту - 20000 грн., комісію за надання кредиту – 2200 грн., проценти за користування кредитом протягом 30 днів в сумі 7500 грн. та загальну суму, що підлягає поверненню 29700 грн.
Вищевказані узгоджені між сторонами умови вбачаються як з анкети-заяви на кредит, кредитного договору та графіку платежів за договором та не були спростовані відповідачем в ході розгляду справи. 

Разом з тим, звертаючись з позовом до суду новий кредитор – ТОВ «Діджи Фінанс» просив стягнути з позичальника заборгованість в сумі 89700 грн. станом на момент відступлення права вимоги, яка розрахована первісним кредитором станом на 22.08.2021.
Заперечуючи проти заявленого в позові розміру заборгованості, представник відповідача вказував, що стягненню підлягають відсотки лише в межах дії кредитного договору, а їх нарахування кредитором поза межами строку його дії є безпідставним.
Як зазначалося вище строк укладеного між сторонами договору становить 30 днів, тобто останній діяв з 24.05.2021 по 23.06.2021, між тим, первісним кредитором було здійснено нарахування відсотків в сумі 67500 грн. поза межами вказаного строку, а саме за період з 24.05.2021 по 22.08.2021.
З наданого ТОВ «Мілоан» розрахунку заборгованості вбачається, що сума відсотків за користування кредитом протягом 30 днів становить 7500 грн., що узгоджується з сумою зазначеною в кредитному договорі та графіку платежів, узгоджених сторонами. 
Обґрунтовуючи підстави для подальшого нарахування відсотків, сторона позивача стверджувала, що мало місце продовження строку дії кредитного договору шляхом його пролонгації, що свідчить про правомірність нарахування відсотків вже за межами 30 денного строку дії договору. 
Проаналізувавши загачені твердження кредитора, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на положення пункту 2.3.1.1. кредитного договору, яким визначено, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування. Для продовження кредитування він має вчинити дії, а саме сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. 
Тобто для того, щоб дія зазначеного кредитного довгому вважалась продовженою, саме позичальник має вчинити певну дію, яка-б засвідчила про наявність підстав для його подальшої пролонгації. 
Між тим матеріали справи не містять будь-яких доказів про вчинення позичальником дій, які-б в розумінні п. 2.3.1.1. кредитного договору свідчили про наявність підстав для його пролонгації. 
На вказані обставини суд першої інстанції не звернув належної уваги та помилково визнав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості по відсоткам за межами строку дії договору.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни судового рішення в частині визначення розміру заборгованості по відсотках, які підлягають стягненню лише за період дії договору в розмірі 7500 грн.
Тобто, колегія суддів вважає за необхідне ухвалити нове змінене судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» та стягнення з відповідача на його користь загальної суми боргу 29700 грн., яка включає в себе як тіло кредиту в розмірі 20000 грн., 2200 грн. комісії та нарахованих в межах строку дії договору відсотків на суму 7500 грн. 
Правових підстав для стягнення відсотків поза межами строку дії договору, розмір яких позивач визначив в 60000 грн. - не має. 
За вказаних обставин підлягає задоволенню і принесена стороною відповідача апеляційна скарга на додаткове рішення суду першої інстанції, оскільки за результатом апеляційного перегляду по справі ухвалюється нове судове рішення, в тому числі і в частині розподілу судових витрат у відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, відтак і додаткове рішення, яке за своїм процесуальним статусом є похідним від основного рішення підлягає скасуванню. 

За змістом ч.ч. 1-4 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Зважаючи на зміну рішення та часткове задоволення позовних вимог, відсоток яких складає 33,1% (з заявлених до стягнення 89700 грн. стягнуто 29700 грн.), відповідно до норм ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корить позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви пропорційно до задоволених позовних вимог, що складатиме 801,80 грн. від сплачених позивачем 2422,4 грн. 
Одночасно, з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір при подачі апеляційної скарги, пропорційно до розміру позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено ( 66,9 %) що становить 1944,65 грн. від сплаченого апелянтом 2906,88 грн. судового збору. 

Що стосується розподілу витрат на правничу професійну допомогу понесену сторонами в ході розгляду справи як в суді першої інстанції, так і при апеляційному перегляді, колегія суддів зазначає наступне. 
Так, з матеріалів справи вбачається, шо до позову товариством було приєднано заяву про понесені витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн.
На доведення зазначеної суми позивач надав суду договір про надання правової допомоги та детальний опис здійснених адвокатом робіт, які включають в себе складання позовної заяви, формування додатків до позову та здійснений адвокатом аналіз правових відносин - на загальну суму 6000 грн. 
Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, до стягнення на користь позивача з відповідача підлягають понесені витрати на оплату адвоката пропорційно до задоволених вимог на 33,1 % , що становитиме 1986 грн. 
Одночасно з цим, стороною відповідача надано суду докази про надання ОСОБА_1 правничої допомоги адвокатом Базалицьким Р.В., з яким останній уклав угоду про надання правничої допомоги від 24.05.2024. 
Згідно до акту наданої правничої допомоги, з урахуванням кількості часу проведення адвокатом в судових засіданнях, складання та подання ним різних процесуальних документів по справі, сторони узгодили розмір понесених витрат на загальну суму 18000 грн.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів приймає до уваги наданий стороною відповідача розрахунок витрат на правничу допомогу та вважає за необхідне у їх відшкодування стягнути з позивача 12042 грн., що становитиме 66,9 % від розміру позовних вимог, в задоволенні яких судом відмовлено. 
Крім того, при подачі апеляційної скарги адвокатом Базалицьким Р.В., як представником ОСОБА_1 також було заявлено про витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 17706,88 грн., а представником товариства - відповідно заявлено про відшкодування понесених на стадії апеляційного перегляду витрат на адвоката на суму 6000 грн.
Щодо останніх колегія суддів не вбачає підстав для їх відшкодування, з огляду на їх недоведеність та задоволення апеляційної скарги в межах її доводів, які колегія суддів визнала обґрунтованими та прийняла до уваги при ухваленні зміненого судового рішення. 
Поряд з цим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу, надану відповідачу адвокатом Базалицьким Р.В. на стадії апеляційного розгляду, колегія суддів приймає до уваги факт складання та подання останнім апеляційної скарги, що вбачається з наданого остаточного розрахунку від 15.04.2025. 
Доказів надання інших адвокатських послуг, таких як участь в судових засіданнях, стороною відповідача колегії суддів надано не було, оскільки розгляд справи відбувався в порядку письмового провадження.
За вказаних обставин, виходячи з засад розумності та справедливості, зважаючи на доведеність понесених витрат за надання правничої допомоги лише у вигляді складання та подання апеляційної скарги, у їх відшкодування з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2000 грн. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Базалицького Романа Валерійовича задовольнити частково.
Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 14 березня 2025 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість з 89700 грн. до 29700 грн.
В порядку розподілу судових витрат змінити рішення суду в частині стягнення судового збору шляхом його зменшення з 2422,40 грн. до 801,80 грн. та в частині понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши їх з 6000 грн. до 1986 грн. 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Базалицького Романа Валерійовича в частині оскарження додаткового рішення задовольнити. 
Додаткове рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 26 березня 2025 року скасувати.
В порядку розподілу витрат, понесених стороною відповідача на послуги адвоката стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 , 12042 грн. за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції та 2000 грн. на стадії апеляційного розгляду, що загалом складає 14042 грн. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений при подачі апеляційної скарги в сумі 1944,65 грн. 
У відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 17 грудня 2025 року.
Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин