ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/26686/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року 
у адміністративній справі № 160/26686/24 за позовом до ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме, визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу за період з 29 січня 2020 року по 21 лютого 2023 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільнені, премії виходячи із розрахункової величини — прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, та зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату позивачу за період з 29 січня 2020 року по 21 лютого 2023 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільнені, премії, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Одночасно, вказаним рішенням суду відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 , які стосуються видачі позивачу оновленої довідки про розмір грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, що враховується для перерахунку пенсії.
Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем по справі в частині задоволення вимог позивача з підстав неправильного застосування норм матеріального права, зокрема, помилкового тлумачення судом положень п.4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» внаслідок чого суд на переконання відповідача помилково виснував про наявність підстав для нарахування позивачу грошового забезпечення, а також інших додаткових виплат за період з 29 січня 2020 року по 21 лютого 2023 року (включно) з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 1 січня відповідного календарного року, але без урахування положень частини 2 і 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), а також того, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України №704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом саме на 01.01.2018.
Обговоривши доводи апеляційної скарги відповідача та перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин спірних правовідносин, їх правову оцінку та застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача та для скасування рішення суду першої виходячи з нижченаведеного
Перш за усе, колегія суддів враховую, що рішення суду першої інстанції у цій справі раніше вже переглядалося в апеляційному порядку, і постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.08.2025 року за результатом розгляду апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року в адміністративній справі №160/26686/24 було скасовано в частині задоволених позовних, з прийняттям в цій частині нового рішення про залишення без розгляду вимог ОСОБА_1 щодо протиправності протиправними дій ВЧ НОМЕР_1 при нарахуванні і виплаті позивачу за період з 29 січня 2020 року по 21 лютого 2023 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільнені, премії виходячи із розрахункової величини — прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, а також стосовно зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок і виплату позивачу за період з 29 січня 2020 року по 21 лютого 2023 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільнені, премії, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Проте, постановою Верховного Суду від 07 листопада 2025 року постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року скасовано з тих підстав, що суд апеляційної інстанції при вирішенні питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду було допущено неправильне застосування норм права, у зв`язку з чим зроблено передчасні висновки про залишення без розгляду позовної заяви в частині позовних вимог, тому касаційною інстанцією скасувавши постанову апеляційної інстанції було направлено справу № 160/26686/24 до Третього апеляційного адміністративного суду для продовження її розгляду.
Відповідно до наведених у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2025 року по цій справі зауважень та висновків, виходячи із обов`язковості їх врахування під час нового апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції у цій справі, колегія суддів для правильного вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 19 липня 2022 року по 21 лютого 2023 року вважає перш за усе звернути увагу (як і запропоновано Верховним Судом у пункті 46 постанови Верховного Суду від 07 листопада 2025 року) саме на питання наявності/відсутності документального підтвердження ознайомлення відповідачем ОСОБА_1 з розмірами та складовими нарахованого та виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення і наявності/відсутності доказів направлення/видачі позивачу розрахункових листів, довідок про грошове забезпечення, що саме на переконання Верховного Суду (п.44 постанови Верховного Суду від 07 листопада 2025 року) необхідно з`ясовувати, оскільки «початок перебігу строку звернення до суду у цій справі з позовними вимогами, які стосуються періоду з 19 липня 2022 року, з урахуванням частини першої статті 233 КЗпП України (у чинній редакції), слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Таким моментом може бути день вручення розрахункового листа, довідки про нараховані та виплачені суми, вручення грошового атестату тощо», що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, раніше висловленому у постанові від 21 березня 2025 року по справі № 460/21394/23 (п.45 постанови Верховного Суду від 07 листопада 2025 року).
Перевіряючи наведені у попередньому абзаці обставини, колегія суддів бере до уваги, що Довідка про розміри грошового забезпечення на 01.01.2020, на 01.01.2021, 01.01.2022, на 01.01.2023 (а.с.16) відповідачем було надано тільки 01.08.2024 року листом Військової частини № НОМЕР_2 від 01.08.2024 року (а.с.15), яким також текстуально повідомлено про показники прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які бралися для розрахунку деяких видів грошового забезпечення у зазначені періоди, а також розуміння військової частини застосування положень п.4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», і про відсутність у військової частини механізму перерахунку посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення згідно постанови Кабінету Міністрів України № 704, і відповідно, відсутності видачі довідки про розмір грошового забезпечення з урахуванням перерахунку грошового забезпечення.
Відповідачем по справі в свою чергу до суду не надано будь-яких доказів про ознайомлення позивача або вручення йому при звільнені, чи у подальшому розрахункового листа, довідки про нараховані та виплачені суми, грошового атестату, та іншої документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених позивачу сум у спірний по цій справі період, у тому числі і долучених відповідачем до матеріалів справи карток особового рахунку позивача за спірні періоди містять інформацію про нараховані суми грошового забезпечення у розрізі їх складових, суми індексацій, допомог та премій, зокрема в зоні ООС, до дня захисника, за злагодження дій (а.с.63-66), що у сукупності на переконання колегії суддів свідчить про те, що позивач об`єктивно мав можливість дізнатися про порушення його праві відповідачем саме внаслідок отримання листа Військової частини № НОМЕР_2 від 01.08.2024 року до якого саме і було долучено Довідку про розміри грошового забезпечення на 01.01.2020, на 01.01.2021, 01.01.2022, на 01.01.2023 (а.с.15-16), а відповідно, правильним у спірному випадку слід вважати дату отримання позивачем вказаної довідки відповідача (серпень 2024) датою, коли позивач безпосередньо дізнався про факти порушення його прав, що в свою чергу надає колегії суддів підстави для перевірки рішення суду першої інстанції у цій справі по суті.
Так, судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням, наявним в матеріалах справи, і зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення позивача було виключено з 21.02.2023 року наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 52 від 21.02.2023 року.
Вказаним наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 52 від 21.02.2023 року було вирішено виплатити позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік, виплатити: грошову компенсацію за 45 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік та за 45 діб за 2023 рік; грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2019-2023 роки як учаснику бойових дій за 70 діб; одноразову допомогу при звільненні, виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.
Судом встановлено, що 22.07.2024 року представник позивача звертався до Військової частини НОМЕР_1 з заявою щодо здійснення перерахунку з 01 січня 2020 року по 21 лютого 2023 року грошового забезпечення, основних та додаткових видів грошового забезпечення, , а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, премії виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний рік та видачі оновленої довідки щодо ОСОБА_1 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, проте у відповідь листом №1648 від 01.08.2024 року Військова частина НОМЕР_1 повідомила представника позивача, що показник прожиткового мінімуму для працездатної особи для розрахунку деяких видів грошового забезпечення у зазначений період взято станом на 01 січня 2018 року, а у військовій частині відсутній механізм перерахунку посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, згідно постанови КМУ України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704 зі змінами та доповненнями, що саме і стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо обчислення розміру грошового забезпечення без застосування прожиткового мінімуму станом на початок кожного календарного року та не видачі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення.
Вирішуючи спір у цій справі по суті заявлених позовних вимог, правильно спирався на положення: ст.19 і ст.43 Конституції України; частини другої, третьої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.11.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ); пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), суд першої інстанції обґрунтовано акцентував увагу на тому, що пункт 6 Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким затверджено зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, зокрема в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» було визнано протиправним і скасовано постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі № 826/6453/18.
За наведених у попередньому абзаці норм та обставин, суд першої інстанції цілком обґрунтовано виснував, що з 29 січня 2020 року, тобто, з дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду в справі № 826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін відповідно до редакції пункту 4 Постанови № 704, що діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток Додатку 1 та пункту Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29 січня 2020 року мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14. 
Отже, виходячи з того, з 29 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14, та зважаючи на те, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили, а пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня 2018 року, і Закони України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік» не містять застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року на 2020, 2021, 2022, 2023 роки, а положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно із цією Постановою, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року до 01 січня 2020 року - набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили – суд першої інстанції враховуючи вимоги ст.7 КАС України і правові висновки Верховного Суду, що висловлені були раніше у постановах від 02.08.2022 по справі №440/6017/21, від 19.10.2022 року у справі №400/6214/21 і від 15.03.2023 у справі № 420/6572/22 в частині застосування норм права щодо розрахункової величини для визначення посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням згідно з Постановою №704, на переконання колегії правильно підсумував, що з 01 січня 2020 року положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу Законам України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік» із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Оскільки згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2017 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, і вказана норма є чинною та має вищу юридичну силу ніж пункт 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, суд першої інстанції цілком обґрунтовано зазначив, що для обчислення розміру посадового окладу, окладу за військовими (спеціальними) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу підлягає застосуванню, як розрахункова величина, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року.
Звертаючи увагу у даному спірному випадку на те, що у періоді з 29.01.2020 року по 21.02.2023 року відповідач при розрахунку та виплаті розміру грошового забезпечення позивача керувався Постановою № 704, в редакції Постанови № 103, відповідно до якої розмір посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням позивача визначав шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14, у зв`язку з чим зауважуючи на беззаперечності дії з 29 січня 2020 року первинної редакції пункту 4 Постанови № 704 - суд першої інстанції правильно підкреслив про наявність у позивача права на перерахунок розміру грошового забезпечення, що саме відповідач безпідставно не врахував при обчисленні грошового забезпечення позивача у період з 29.01.2020 року по 21.02.2023 року розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням розрахованим з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, на 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року відповідно.
Зважаючи на вище наведені положення законодавства та встановлені обставини у цій справі, суд першої інстанції дійшов законного висновку про те, що відповідачем безпідставно у спірному періоді не здійснено нарахування та виплату грошового забезпечення виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, на 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року, а відповідно, суд правильно підсумував що відповідач безпідставно здійснив обчислення та виплату грошового забезпечення позивача, застосовуючи механізм обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням, визначений Постановою №704, з урахуванням розрахункової величини - розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2018, при цьому допускаючи помилкове тлумачення положень нормативно-правових актів у зв`язку із скасуванням у судовому порядку пункту 6 Постанови №103.
Оскільки внаслідок протиправних дій Військової частини НОМЕР_1 відбулось неправильне обчислення позивачу з 29.01.2020 року по 21.02.2023 року грошового забезпечення та грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільнені, премії, які призвели до порушення прав позивача на отримання належного грошового забезпечення, а належним способом захисту порушених прав є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу за період з 29 січня 2020 року по 21 лютого 2023 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільнені, премії, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44, з урахуванням раніше виплачених сум – колегія суддів цілком законим та обґрунтованим рішення суду першої інстанції у вищенаведеній частині вимог позивача у цій справі, та не знаходить правових підстав для скасування рішення суду з наведених в апеляційній скарзі доводів відповідача.
Оцінивши у сукупності встановлені у цій справі фактичні обставини та наявні докази, колегія суддів визнає прийняте у цій справі рішення суду першої інстанції таким, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні фактичних обставин спірних правовідносин та правильного застосування до них норм матеріального права, у зв`язку з чим вважає, що у задоволені апеляційної скарги відповідача слід відмовити, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1  - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року - залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя А.О. Коршун 

суддя Д.В. Чепурнов