ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" листопада 2025 р.                                           Справа № 914/1811/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді                              Орищин Г.В.
суддів                              Галушко Н.А.
                              Желіка М.Б.
розглянув без повідомлення (виклику) представників сторін апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Львівській області
на рішення Господарського суду Львівської області від 04.09.2025 (повне рішення складено 22.09.2025, суддя Бургарт Т.І.) 
у справі № 914/1811/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю       «Енерго-Інновації 2025»       (станом на момент звернення з позовом найменувалося як Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджі Маркетс Ассістант»)
до відповідача Головного управління Державної податкової служби у Львівській області
про стягнення заборгованості у розмірі 156 983,46 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджі Маркетс Ассістант» (після звернення з позовом перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго-Інновації 2025») звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про стягнення заборгованості у розмірі 156   983,46 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем зазначено, що як ліцензований постачальник електричної енергії, він 10.09.2024 уклав із відповідачем договір № 2273/2 про постачання електроенергії, за умовами якого оплата здійснюється за фактично спожитий обсяг. У жовтні - листопаді 2024 року позивач поставив відповідачу електроенергію на суму 1 112 363,72 грн. Відповідач оплатив лише споживання за жовтень у розмірі 955 380,26 грн та відмовився сплатити 156983,46 грн за електроенергію, спожиту 1-7 листопада 2024 року, незважаючи на акти приймання-передачі, щодо яких відповідач не висловив жодних зауважень чи заперечень. Внаслідок наведеного, у відповідача утворилася заборгованість у сумі 156 983,46 грн, що слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Господарський суд Львівської області 04.09.2025 ухвалив рішення, яким позовні вимоги ТзОВ «Енерго-Інновації 2025» задоволив; стягнув з Головного управління Державної податкової служби у Львівській заборгованість у розмірі 156   983,46 грн та 2   422,40 грн судового збору.
Відповідач не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду, оскаржив його в апеляційному порядку, позаяк вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору № 2273/2 про постачання електроенергії, постачальник зобов`язаний забезпечувати споживача електричною енергією, а споживач – здійснювати оплату вартості фактично спожитої електричної енергії в порядку, визначеному договором та його додатками. Період постачання встановлено з 01.10.2024 по 31.12.2024. Сторонами погоджено загальну ціну договору у розмірі 1 017 826,88 грн з ПДВ. Головним управлінням ДПС у Львівській області отримано акт приймання-передачі № 1394241019 від 07.11.2024 за фактично спожиту електроенергію за жовтень 2024 року, яким підтверджено обсяг 129 648 кВт·год на суму 955 380,26 грн з ПДВ. Оплата зазначеної суми була проведена двома платіжними інструкціями від 18.11.2024, що свідчить про повне виконання споживачем грошових зобов`язань за жовтень. З огляду на загальну ціну договору, залишок кошторисних призначень для подальших розрахунків становив 62 446,62 грн. Водночас, 30.11.2024 постачальником було сформовано акт приймання-передачі № 139424111 на суму 156 983,46 грн за електроенергію, спожиту в листопаді 2024 року. Зазначена сума перевищує погоджену вартість договору та не може бути оплачена Головним управлінням ДПС у Львівській області через обмеження бюджетного фінансування. Закупівля здійснюється у межах кошторисних призначень на 2024 рік та за рахунок коштів державного бюджету України, що прямо передбачено Бюджетним кодексом України та ЗУ «Про публічні закупівлі». Як бюджетна установа, Головне управління ДПС у Львівській області не має права укладати договори чи брати зобов`язання понад затверджені асигнування, збільшувати вартість договору або здійснювати платежі без наявності бюджетних призначень. Відтак, виставлення постачальником акта за листопад 2024 року на суму, що перевищує визначену договором ціну, суперечить умовам договору та вимогам бюджетного законодавства і фактично унеможливлює його оплату споживачем.
З врахуванням вказаних обставин, відповідач вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід скасувати, а в задоволенні позовних вимог – відмовити. 
Позивач не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
З огляду на приписи ч. 10 ст. 270 ГПК України, з врахуванням ціни позову, апеляційна скарга Головного управління Державної податкової служби у Львівській області розглянута Західним апеляційним господарським судом без виклику представників сторін. 
У зв`язку з відстороненням від здійснення правосуддя судді-члена колегії Малех І.Б., розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду № 504 від 17.11.2025 проведено автоматизовану заміну складу суду, в склад колегії введено суддю Желіка М. Б. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2025).
Розглянувши матеріали справи та дослідивши наявні в них докази, судова колегія встановила таке:
10.09.2024 між ТзОВ «Енерджі Маркетс Ассістант» (згідно виписки є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго-Інновації 2025») (позивач, за договором – постачальник) та ГУ ДПС у Львівській області (відповідач, за договором – споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 2273/2. 
За змістом даного договору, постачальник постачає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує вартість спожитої електричної енергії згідно з умовами договору та додатками до нього (п.2.1). Постачання товару за договором здійснюється з 01 жовтня 2024 року по 31 грудня 2024 року включно (п.3.1.1). Договірні обсяги споживання електричної енергії визначаються додатком № 1 до договору (п.3.3). Обсяг споживання електричної енергії може бути скоригований споживачем шляхом подання заяви щодо коригування обсягів споживання, яка може бути подана разово або частіше (п.3.4). Загальна ціна договору становить   1   017   826, 88 грн (п.5.1). Очікувані обсяги закупівлі електричної енергії, визначені у додатку № 1 можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків та потреб споживача (п.5.1.2). Закупівлі здійснюються в межах обсягів кошторисних призначень та відповідних асигнувань на 2024 бюджетний рік. Джерело фінансування   – кошти Державного бюджету України (п.5.1.3). Споживач здійснює оплату за фактично поставлений товар за фактичним показаннями засобів обліку електричної енергії після закінчення розрахункового періоду (п.5.3.1). Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі товару (електричної енергії), примірна форма якого визначена в додатку 5 до цього договору, протягом 10 (десяти) робочих днів від дати підписання акту приймання-передачі товару (електричної енергії) (п.5.3.2). Акт приймання-передачі (електричної енергії) складається та підписується постачальником та надається споживачу для підписання. Споживач розглядає та підписує акт приймання-передачі товару (електричної енергії протягом 5 (п`яти) робочих днів або в цей же строк направляє постачальнику вмотивовану відмову від його підписання (п.5.3.4). Загальна ціна договору може бути змінена за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди за результатами застосування сторонами порядку визначення фактичної ціни за одиницю товару за розрахунковий період, (п.5.7). Ціна за одинцю товару вважається погодженою з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі товару (електричної енергії) або відповідно до додаткової угоди до договору (п.5.8). Споживач має право в односторонньому порядку зменшити обсяги закупівлі товару та, відповідно, ціну договору, письмово повідомивши про це постачальника. Відповідне письмове повідомлення повинно містити дату, з якої умови договору вважаються зміненими, а обсяг закупівлі, відповідно, зменшеним (п.6.1.11). Споживач має право у будь-який час змінити постачальника шляхом укладення умов нового договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником, принаймні за 21 календарний день до такої зміни, вказавши дату та період такої зміни (початок дії нового договору про постачання електричної енергії) (п.10.1). Зміни та доповнення до цього договору оформлюються шляхом підписання додаткової угоди, крім випадків визначення ціни за одиницю товару (фактичної ціни за одиницю товару) за розрахунковий період, які можуть оформлюватися шляхом підписання акті прийому - передачі (електричної енергії) (п.13.5).
Додатком № 1 до договору   встановлено, що очікувані обсяги споживання електричної енергії становлять 131542,97 кВт*год, з яких 103   392 кВт*год у жовтні 2024 року та 28150,20 кВт*год у листопаді 2024 року. 
У жовтні 2024 року відповідачем було спожито 129648 кВт*год по ціні 7,36903199786 грн з ПДВ, на суму 955 380,26 грн, що вбачається з рахунку на оплату № 139424109 від 07.11.2024.
Обсяг електричної енергії, поставленої у жовтні 2024 року, був прийнятий відповідачем без зауважень, що підтверджується актом приймання-передачі № 139424101 від 31.10.2024, підписаним і скріпленим печатками обох сторін. Оплату за зазначений обсяг відповідач здійснив 21.11.2024 двома окремими платежами: платіжною інструкцією № 2918 на суму 159 146,40 грн та платіжною інструкцією № 2919 на суму 796 233,86 грн, що разом становить 955380,26 грн.
Як вбачається з інформації, наведеної у звіті щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання), у листопаді 2024 року за період з 01 по 07 листопада відповідачем спожито 21629 кВт*год по ціні 7,25800799786 грн з ПДВ на суму 156   983,46 грн.
За фактом споживання відповідачем електричної енергії за листопад 2024 року, позивачем складено акт приймання-передачі № 139424111 від 30.11.2024 та рахунок на оплату   № 139424119 від 09.12.2024, який було направлено на адресу відповідача та рахунок за спожиту в листопаді 2024 року електричну енергію, що підтверджується описом вкладення, списком № 04.04.2025 та фіскальним чеком. Проте, акт приймання-передачі №139424111 від 30.11.2024 відповідачем не підписано, а жодних письмових чи усних зауважень до його змісту чи заперечень щодо зазначених у ньому обсягів електричної енергії та її вартості – не надано.
07.11.2024  Головним управлінням Державної податкової служби у Львівській області укладено договори постання електричної енергії з іншим постачальником   -Товариством з обмеженою відповідальністю «Укргазтрейдинг», зокрема, договір № 2273/4 та договір № 2273/3, за умовами яких, починаючи з 07.11.2024, постачальником електроенергії для забезпечення потреб об`єктів електроспоживання відповідача є ТзОВ «Укргазтрейдинг». 
У зв`язку з тим, що оплата за електричну енергію, спожиту відповідачем до моменту зміни постачальника у листопаді 2024 року, у сумі 156 983,46 грн не була здійснена, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.
Оцінивши наявні у справі докази та перевіривши їх відповідність встановленим обставинам, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на таке: 
Згідно з   ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В даному випадку, між сторонами виникло господарське зобов`язання на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу № 2273/2 від 10.09.2024.
У відповідності до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з   ст. 56 ЗУ "Про ринок електричної енергії", умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.
За змістом   ст. 57 вказаного Закону, електропостачальники мають право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.
Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі   – ПРРЕЕ) якими врегульовано взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем.
Згідно з п.4.7 ПРРЕЕ, оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.
Положеннями   ст. 629 ЦК України   передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 525 ЦК України   передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ч.1   ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з   ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Суд апеляційної інстанції, оцінюючи матеріали справи та досліджені докази, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо фактичних обставин. Зокрема, встановлено, що у жовтні 2024 року відповідач перевищив очікувані обсяги споживання електричної енергії. При цьому, за змістом ч. 3 ст. 670 ЦК України, якщо покупець прийняв більшу кількість товару, ніж передбачено договором, він зобов`язаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Відповідач не вжив жодних дій для коригування замовлених обсягів постачання на наступні періоди у зв`язку зі збільшенням фактичного споживання, а положень, які б уповноважували постачальника самостійно в односторонньому порядку зменшувати замовлений обсяг електроенергії, ні договір, ні законодавство не містять.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що підписавши акт прийому-передачі електроенергії за жовтень 2024 року, відповідач погодив ціну у сумі 955 380,26 грн, що перевищувала виділені на жовтень бюджетні асигнування. За листопад 2024 року очікувані обсяги електроенергії становили 28 150,20 кВт·год, тоді як фактично спожито 21 629 кВт·год на суму 156 983,46 грн, що є менше суми, передбаченої договором для цього періоду.
Умови договору передбачають, що споживач здійснює оплату за фактично поставлену електроенергію за показаннями приладів обліку, а перевищення очікуваного обсягу не є порушенням договору, оскільки оплата здійснюється за фактичними обсягами. 
Відповідно до п. 2.4.3 ПРРЕЕ, очікувані обсяги споживання мають прогнозний характер та не є граничними лімітами. Вони використовуються для балансування попиту, планування постачання та забезпечення стабільності енергосистеми, проте не встановлюють фіксованих обмежень на споживання.
Колегія суддів апеляційного суду вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що у жовтні 2024 року фактичне перевищення обсягів споживання не створювало спору між сторонами, а постачання електроенергії у листопаді 2024 року здійснено у межах обсягів, визначених додатком № 1 до договору, відповідно до умов договору та з дотриманням договірних положень, зокрема щодо ціни. 
Відповідач, усвідомлюючи, що його діяльність фінансується виключно в межах бюджетних кошторисних призначень, мав право на зменшення погоджених обсягів споживання електроенергії, передбачене пунктами 3.4 та 5.1.2 договору шляхом подання відповідної заяви. Обов`язок своєчасного подання заяви для коригування обсягів лежав на відповідачеві, щоб уникнути перевищення бюджетних асигнувань у наступні місяці. Проте, жодних таких заяв не надійшло, а фактичне використання електроенергії не було обмежене, що свідчить про недобросовісну поведінку відповідача, котрий односторонньо відмовився від оплати фактично спожитої електроенергії, не повернувши акти приймання-передачі з зауваженнями або запереченнями, як передбачено умовами договору.
Щодо покликання апелянта на відсутність бюджетного фінансування, колегія суддів зазначає наступне:
Статтею 1 Цивільного кодексу України   визначено, що однією з ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з держаного чи місцевого бюджету та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують замовника та не заперечують обов`язку такого органу, який виступає стороною зобов`язального правовідношення, від його виконання належним чином. Сама відсутність бюджетних коштів та/чи закінчення бюджетного періоду не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язання.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю висновків суду першої інстанції про те, що на момент виставлення рахунку за листопад 2024 року у відповідача залишалися кошти в сумі 62 446,62 грн, які могли бути використані для часткової оплати спожитої електроенергії. Проте, відповідач такої оплати не здійснив.
У відповідності до правової позиції Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, викладеної у справі № 916/1345/18, відсутність бюджетних асигнувань не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Так, Верховний Суд у наведеній справі дійшов висновку, що посилання сторони на відсутність бюджетних коштів для фінансування оплати робіт за договором є безпідставним. Колегія суддів при цьому зазначила, що відповідно до рішень Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та від 30.11.2004 у справі «Бакалов проти України», відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не звільняє державу чи її органи від відповідальності за невиконання зобов`язань.
Таким чином, відповідач, будучи стороною договору постачання електричної енергії, зобов`язаний виконати свої фінансові зобов`язання незалежно від наявності чи відсутності бюджетного фінансування.
Згідно з   ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1   ст. 77 ГПК України   передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію   ст. 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
З огляду на вказане, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом було надано належну оцінку наявним у справі доказам, а також доводам позивача і відповідача, відтак, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.
Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 277, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні вимог апеляційної скарги Головного управління Державної податкової служби у Львівській області відмовити.
Рішення Господарського суду Львівської області від 04.09.2025 у справі № 914/1811/25 залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.
Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя          Г.В. Орищин

суддя          Н.А. Галушко

          суддя                                                                              М.Б. Желік