ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2025 року	Львів	Справа № 159/4647/25 пров. № А/857/33446/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2025 року про повернення позовної заяви (головуючий суддя: Чалий А.В., місце ухвалення - м. Ковель) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу поліції на станціях залізничного транспорту ГУНП у м. Києві про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -
встановив:
ОСОБА_1 , 09.07.2025 звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕГА № 1718880 від 19.03.2025.
Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху через її невідповідність вимогам  ст. 161 КАС України, а саме позивачем пропущений десятиденний строк звернення до суду та надано позивачу строк для усунення вказаних недоліків.
На усунення недоліків, 18.07.2025 на адресу суду надійшла заява позивача про поновлення строку. Заява вмотивована тим, що про оскаржувану постанову йому стало відомо 30.06.2025, після отримання ним в Ковельському відділі державної  виконавчої служби копії оскаржуваної постанови. 
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено повністю. Позовну заяву  ОСОБА_1 до Відділу залізничної поліції на станціях залізничного транспорту ГУНП в м. Києві про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності повернуто позивачу разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що про оскаржувану постанову йому стало відомо 30.06.2025, після отримання ним в Ковельському відділі державної  виконавчої служби копії оскаржуваної постанови. Вказує, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що копію оскаржуваної постанови він отримав особисто 19.03.2025, про що свідчить його підпис. Цей висновок суду не відповідає дійним обставинам справи, оскільки на оспорюваній постанові відсутній підпис про отримання її копії – відповідна графа постанови порожня (не заповнена). 
Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
 Згідно з абзацом 1 частини 2  статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявнику) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід  задовольнити з наступних підстав.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що з її копії доданої до матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач таку отримав особисто 19.03.2025, про що свідчить його підпис. Доказів, які б спростовували дану обставину суду не надано. Таким чином, позивачем не наведено обґрунтованих доводів та не надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності у останнього непереборних та об`єктивних перешкод або труднощів, які не залежали від його волі та унеможливили своєчасне подання позову.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом спору є оскарження постанови лейтенанта поліції Люленко Максима Олександровича Відділу поліції на станціях залізничного транспорту ГУНП у м. Києві серії ЕГА № 1718880 від 19.03.2025 про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 1  ст. 178 КУпАП.
Позивач звернувся за захистом порушеного права 09.07.2025.
З аналізу обставин, викладених у заяві позивача вбачається, що причинами пропуску строку звернення до суду зазначено, що йому не було відомо про те, що щодо нього винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, а про існування такої постанови він дізнався лише 30.06.2025.
Відповідно до частини 2  статті 55 Конституції України  кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив значущість положень  статті 55 Конституції України  щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.
У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначав, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Частиною 1  статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно частиною 3  статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 3  статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України  визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно частини 2  статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Відповідно до пункту 3 частини 1  статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення  (далі -  КУпАП) постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному  Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Згідно зі  статтею 289 КУпАП  скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Частиною 1  статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Відповідно до  статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Вирішуючи питання про обґрунтованість апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку.
Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду є не поважними, то суд повертає позовну заяву позивачу.
У свою чергу, поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.
Отже, строк повинен бути пропущений виключно з поважних причин.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, вирішальним у визначенні строків звернення до адміністративного суду є встановлення фактів, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.
Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини, адже наслідки для особи настають незалежно від підстав, за яких прийнято оскаржуваний акт індивідуальної дії, а з моменту прийняття такого рішення.
Як видно з позовної заяви та встановлено судом апеляційної інстанції, підставою для звернення до суду із цим позовом є незгода позивача з постановою про притягнення до адміністративної відповідальності від 19 березня 2025 року серії ЕГА № 1718880. Позивач звернувся за захистом порушеного права 09 липня 2025 року.
Позивач покликається на те, що причинами пропуску строку звернення до суду є необізнаність про існування такої постанови, оскільки копію цієї постанови позивач отримав 30.06.2025 в Ковельському відділі державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління юстиції, що підтверджується засвідченою копією заяви про отримання оскаржуваної постанови, з відміткою про дату отримання (а. с. 9).
Разом з тим, повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції покликався на те, що про оскаржувану постанову позивач дізнався в день її винесення 19.03.2025, про що свідчить його підпис.
Однак, суд апеляційної інстанції вважає такі висновки передчасними, з огляду на таке.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що до матеріалів справи додано дві копії оскаржуваної постанови (додаток № 3, 5 до позовної заяви та додаток № 6 до позовної заяви).
На копії постанови (додаток № 5 до позовної заяви) дійсно проставлено відмітку про її отримання 19.03.2025, однак додаток № 3 до позовної заяви є нечитабельним, що позбавляє можливість ідентифікувати оскаржувану постанову, оскільки не є можливим прочитати реквізити цієї постанови (дату, номер тощо).
Крім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно додатку № 6 до позовної заяви, на ньому проставлено дата (19.03.2025) отримання оскаржуваної постанови, однак відсутній підпис особи про таке отримання.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що для з`ясування обставин коли позивач дізнався про порушення своїх прав, суду першої інстанції необхідно ретельно дослідити дві копії оскаржуваної постанови (додаток № 3, 5 до позовної заяви та додаток № 6 до позовної заяви) з урахуванням висновків викладених судом апеляційної інстанції.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, чим допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 312, 320, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –
постановив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу  Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 159/4647/25 – скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	В. В. Ніколін