ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року	Львів	Справа № 140/364/25 пров. № А/857/23863/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну ОСОБА_1 , 
на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року про залишення позову без розгляду (суддя – Плахтій Н.Б., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Луцьк, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №140/364/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

У січні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення до складу грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток; 2) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 135 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому висловив свої заперечення проти її задоволення. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 провадження у цій справі було зупинене до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у справі №460/21394/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою цього ж суду від 16.05.2025 поновлено провадження у цій справі. 
У подальшому ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16.05.2025 позовну заяву залишено без руху, оскільки вона подана без додержання вимог, встановлених статтею 161 КАС України, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви та спосіб їх усунення шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із наведенням підстав (поважних причин) пропуску такого строку та надання доказів на підтвердження таких обставин. 
На виконання вимог цієї ухвали про залишення позовної заяви без руху, від представника позивача на адресу суду 20.05.2025 надійшла заява про усунення недоліків, у якій представник позивача просив суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити такий строк. 
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - залишено без розгляду, відповідно до частини п`ятнадцятої статті 171 КАС України та пункту 7 частини першої статті 240 КАС України, у зв`язку із тим, що позивач не усунув недоліків позовної заяви, які були зазначені в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху. 
З цією ухвалою суду першої інстанції від 22.05.2025 про залишення позову без розгляду не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що під час звільнення позивач не отримував жодного документу, що підтверджує суми нараховані та виплачені при звільненні. Вважає апелянт, що моментом коли позивачу стало відомо про порушене право на отримання належних виплат при звільненні є дата отримання належної відповіді на адвокатський запит – 19.12.2024. Тобто моментом, коли позивачу стало відомо про порушене право є дата отримання відповіді на запит, а тому, в розумінні статті 233 КЗпП трьох місячний строк звернення до суду закінчується 19.03.2025. Таким чином, вважає апелянт, що наявні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції від 22.05.2025 про залишення позову без розгляду. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати повністю ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 22.05.2025 року про залишення позову без розгляду в справі №140/364/25 та направити цю справу для продовження розгляду до Волинського окружного адміністративного суду. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду - без змін. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково. 
Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 та з 15.05.2024 був виключений із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2024 №141 (а.с.13). 
Компенсацію за дні відпустки позивачу виплачено в/ч НОМЕР_1 в сумі 132997,95 грн. в червні 2024 року, про що свідчить картка особового рахунку військовослужбовця за 2024 рік.
02.12.2025 адвокат Отрох А.В. в інтересах позивача звернулася до відповідача із адвокатським запитом щодо надання інформації про складові грошового забезпечення враховані при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки за 2022-2024 (а.с.13-14).
Листом від 19.12.2025 відповідач повідомив позивача про те, що для визначення одноденного розміру грошового забезпечення при розрахунку компенсації за невикористані відпустки за 2022-2024 роки ОСОБА_1 брався в обрахунок розмір грошового забезпечення номінально нарахованого в місяці звільнення – травень 2024 (а.с. 14зв.-15). 
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення до складу грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у вказаній справі, подавши його до суду 14.01.2025 року. 

Приймаючи оскаржувану ухвалу від 22.05.2025 року про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що по закінченню трьох місячного строку, встановленого для звернення до суду у вказаній категорії справ позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, не навівши поважних підстав такого пропуску. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист. 
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. 
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах. 
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав. 
Так, відповідно до статті 122 частин 1, 2, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Матеріалами справи підтверджується, що спірні правовідносини полягають у невключенні відповідачем до складу грошового забезпечення позивача сум додаткової винагороди, передбаченої при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток. 
Колегія суддів зазначає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України). 
Водночас Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі №380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України. 
Колегія суддів також звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. 
Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб. 
Колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. 
Згідно ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. 
Пунктом сьомим частини першої статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом. 
Також, пунктом 8 ч.1 ст.240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. 
Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними. 
Судом встановлено, що позивач звернувся до суду 14.01.2025 з позовними вимогами про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не включення до складу грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 135 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум. 
Як вказує позивач у своїй заяві про поновлення строку звернення до суду від 20.05.2025, що про порушення своїх прав щодо отримання грошового забезпечення в належному розмірі він дізнався лише з листа відповідача, який він отримав 19.12.2025. Вважає, що саме дата вручення позивачу відповіді на адвокатський запит є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд першої інстанції правильно врахував, що позивач звернувся до суду з позовом 14.01.2025. 
Положення ст.122 КАС України не містять норм, які б урегульовували строки звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців). 
Такі відносини врегульовано Кодексом законів про працю України, відповідно частин 1, 2 ст. 233 Кодексу Законів про працю України, в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, який набрав чинності 19.07.2022, визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). 
З матеріалів справи видно, що позивач у період з 10.05.2022 по 15.05.2024 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 та звільнений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 15.05.2024 №216-РС з військової служби у відставку та з 15.05.2024 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.13). 
Отже, в цьому випадку тримісячний строк звернення до адміністративного суду має обраховуватися з наступного дня після виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Однак позовну заяву позивач подав до адміністративного суду лише 14.01.2025, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду. 
Доводи апелянта, що моментом, коли йому стало відомо про порушене право на отримання всіх належних виплат при звільненні є дата отримання належної відповіді на адвокатський запит – 19.20.2025, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зі змісту наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.05.2024 №141 позивачу було відомо про належні йому до виплати сум грошової компенсації, а саме про виплату грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік – 33 доби, за 2023 рік – 20 діб, за 2024 рік – 40 діб. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивач з дня звільнення з військової служби мав можливій дізнатись про стан своїх прав, тобто повинен був дізнатись про складові грошового забезпечення та можливе порушення своїх прав у межах спірних правовідносин щодо нарахування та виплати сум додаткової винагороди, передбаченої при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, оскільки будь-які перешкоди для цього були відсутні. 
Триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та/чи інтересів. 
Звернення з адвокатським запитом від 02.12.2025 не свідчить про своєчасне вчинення позивачем (його представником) активних дій з реалізації права за звернення до суду з позовними вимогами у цій справі. 
Апеляційний суд зауважує, що за загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом. 
Позивачу недостатньо послатися на необізнаність про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду особа повинна довести той факт, що не могла дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернулася за його захистом до суду протягом визначеного законом строку звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. 
Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що позивач пропустив строк звернення до суду. У заяві про поновлення строку звернення до суду позивач не обґрунтував належними доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду, які пов`язані з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами. 
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність залишення позову без розгляду, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду та відсутністю поважних причин для поновлення такого строку. 
Водночас, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи та норми матеріального права, які підлягають до застосування у розглядуваних правовідносинах, дійшовши обгрунтованого висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду та відсутністю поважних причин для поновлення такого строку, помилково покликався на частину 15 статті 171 КАС України та пункт 7 ч.1 ст.240 КАС України, замість пункту 8 ч.1 ст.240 КАС України та частини 3, 4 статті 123 КАС України. 
Так, відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. 
Частинами 3 і 4 ст.123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. 
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду. 
Матеріалами розглядуваної справи підтверджується, що факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду було виявлено судом першої інстанції після відкриття провадження в адміністративній справі, а підстави, які наведені позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, визнані судом неповажними. 
Отже, позовна заява підлягає залишення без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду та відсутністю поважних причин для поновлення такого строку, на підставі пункту 8 ч.1 ст.240 КАС України та частини 3 статті 123 КАС України. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржену позивачем ухвалу суду першої інстанції від 22 травня 2025 року про залишення позову без розгляду, необхідно змінити в частині мотивів щодо правових підстав для залишення позову без розгляду. 
У решта частині ухвалу суду першої інстанції від 22 травня 2025 року слід залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволити частково. 
Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року про залишення позову без розгляду в адміністративній справі №140/364/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії – змінити в частині мотивів щодо правових підстав для залишення позову без розгляду. 
У решта частині ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року про залишення позову без розгляду в адміністративній справі №140/364/25 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська