ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року	Львів	Справа № 460/6489/25 пров. № А/857/39371/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: 
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р.В.	
 	Носа С.П.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 460/6489/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
місце ухвалення судового рішення 	м. Рівне	
розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження 	
суддя у І інстанції	Борискін С.А.	
дата складання повного тексту рішення	15.09.2025 року	
ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
У квітні 2025 року до Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області (далі – відповідач) у якій позивачка просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 06 березня 2025 року № 172650007919 в частині відмови в призначенні пенсії та не зарахування до страхового стажу період роботи з 01.09.1989-07.11.2003; періоди догляду за дитиною до досягнення нею 12-річного віку ОСОБА_2 з 05.10.1996 по 31.12.1996; з 28.03.1997 по 31.12.1997; з 20.05.1998 по 31.12.1998; з 02.01.2000 р. по 31.01.2000; з 10.02.2000 по 28.02.2000; з 17.03.2000 по 31.03.2000; з 27.04.2000 по 07.07.2000; з 08.07.2003 по 31.10.2003; з 02.11.2003 по 31.12.2003 та ОСОБА_3 з 01.01.2004 по 31.04.2004; з 11.11.2004 по 31.06.2005; з 01.09.2005 по 20.11.2005; з 16.11.2006 по 07.07.2012;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.09.1989-07.11.2003; періоди догляду за дитиною до досягнення нею 12-річного віку ОСОБА_2 з 05.10.1996 по 31.12.1996; з 28.03.1997 по 31.12.1997; з 20.05.1998 по 31.12.1998; з 02.01.2000 р. по 31.01.2000; з 10.02.2000 по 28.02.2000; з 17.03.2000 по 31.03.2000; з 27.04.2000 по 07.07.2000; з 08.07.2003 по 31.10.2003; з 02.11.2003 по 31.12.2003 та ОСОБА_3 з 01.01.2004 по 31.04.2004; з 11.11.2004 по 31.06.2005; з 01.09.2005 по 20.11.2005; з 16.11.2006 по 07.07.2012.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 460/6489/25 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 06 березня 2025 року № 172650007919 в частині відмови та не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1989-07.11.2003.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1989 - 07.11.2003.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 484 грн 48 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України у Луганській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що у разі відсутності певних записів у трудовій книжці особа, яка має намір отримати пенсію подає уточнюючі довідки. Відповідач під час аналізу трудової книжки серії НОМЕР_1 встановив, що на ній відсутня дата заповнення. Крім того, у архівній довідці № 1048 від 23.11.2023 зазначено дошлюбне прізвище позивачки як « ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_5 ». Також відповідач звернув увагу на те, що в уточнюючій архівній довідці № 1048 від 23.11.2023 відсутні відомості про відпрацьовані вихододні за липень, серпень, жовтень-грудень 1989 року та з січня-липень 1990 року.
Позивачка своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної скарги представник позивачки та відповідач повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що періоди роботи позивачки з 01.09.1989 - 07.11.2003 підтверджуються записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , які завірені підписом уповноваженої особи та скріплені печаткою підприємства. При цьому відсутні докази про недостовірність цих записів чи неналежність цієї трудової книжки позивачці. Крім того, суд зазначає, що помилка в дошлюбному прізвищі позивачки в архівній довідці № 1048 від 23.11.2023 та відсутність дати заповнення трудової книжки не може нівелювати відомості трудової книжки. Суд відмовив у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати позивачці час догляду за дітьми до досягнення ними 12-річного віку, оскільки позивачка не надала доказів про те, що стала на облік у відповідне територіальне управління праці та соціального захисту населення та отримувала соціальну допомогу по догляду за дітьми, з якої мали бути сплачені страхові внески.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачка є особою потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).
27 вересня 2023 року позивачка звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності вказана заява та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21.12.2023 № 172650007919 відмовлено у призначенні позивачці пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Це рішення позивачка не оскаржувала.
26 лютого 2025 року позивачка повторно звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком
З урахуванням принципу екстериторіальності, цю заяву позивачки розглянуло Головне управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області.
06.03.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області прийняло рішення № 172650007919, яким позивачці відмовило у призначенні пенсії через відсутність страхового стажу не менше 24 роки.
У цьому рішенні вказано, що страховий стаж позивачки становить 15 років 5 місяці 26 днів.
До страхового стажу не зараховано періоди роботи:
- відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня дата видачі трудової книжки;
- роботи в колгоспі «Перемога» згідно з архівною довідкою від 23.11.2023 № 1048, виданою КУ «Трудовий архів» Сарненської міської ради, в якій дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » не відповідає даним в свідоцтві про шлюб « ОСОБА_5 »;
- час догляду за потерпілими від Чорнобильської катастрофи дітьми до досягнення ними 12 річного віку, оскільки позивачка в цей період працювала.
Вважаючи це рішення відповідача протиправним, позивачка звернулася до суду з позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України), колегія суддів встановила таке.
Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.03.2003 №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який набрав чинності 01.01.2004.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону України №1058-ІV, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, встановлено статтею 55 Закону №7 96-ХІІ. Згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.
Отже, призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону № 1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. 
Відмова відповідача у призначенні пенсії позивачці обумовлена відсутністю у позивачки страхового стажу 24 роки.
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Як передбачено частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).
Закон № 1058-IV набрав чинності 01.01.2004.
За приписами абзацу першого частини першої статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637, зі змінами).
Так відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку № 637).
Як слідує із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивачка у період з 01.09.1989 по 07.11.2003 працювала в колгоспі «Перемога».
За цей період роботи позивачка також надала архівні довідки від 23.11.2023 № 1048 та 1049, які видані КУ «Трудовий архів» Сарненської міської ради.
Відповідач відмовився зарахувати позивачці вказаний період роботи до страхового стажу через те, що в трудовій книжці відсутня дата її заповнення, а у довідці дошлюбне прізвище позивачки зазначено « ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_5 ».
З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.
Порядок ведення трудових книжок працівників визначено в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, відповідно до пунктів 2.2, 2.4 якої до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.
До прийняття наведеної вище Інструкції від 29.07.1993 № 58, порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, регламентувався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, правилами пунктів 2.2, 2.3 якої було також передбачено, що заповнення трудової книжки вперше виробляється адміністрацією підприємства у присутності працівника пізніше тижневого терміну від часу прийому працювати. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Отже, апеляційний суд відхиляє доводи відповідача щодо незарахування спірного періоду роботи позивачки до страхового стажу через те, що у трудовій книжці відсутня дата її заповнення.
Що стосується архівної довідки № 1048 від 23.11.2023, яка підтверджує трудовий стаж позивачки у спірний період то відповідач не взяв відомості, які вказані у довідці через те, що у довідці дошлюбне прізвище позивачки зазначено « ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_5 », то апеляційний суд зауважує, що у випадку коли поданих документів для призначення пенсії є не достатньо, то орган пенсійного фонду має можливість самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу, зокрема, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставин.
На думку апеляційного суду, помилка в дошлюбному прізвищі позивачки в архівній довідці № 1048 від 23.11.2023, зважаючи на те, що крім нього в довідці зазначено теперішнє прізвище позивачки, а інформація зазначена в ній відповідає відомостям трудової книжки, не може ставити у залежність право на призначення позивачці пенсії та право на зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу.
При цьому доводи відповідача проте, що в довідці № 1048 від 23.11.2023 відсутні відомості про відпрацьовані вихододні за липень, серпень, жовтень-грудень 1989 року та з січня-липень 1990 року, не зазначені у спірному рішенні відповідача та не були підставою для відмови у прийнятті цієї довідки та неврахування спірного періоду роботи, а тому апеляційний суд їх відхиляє.
Отже, суд першої інстанції правильно зобов`язав відповідача зарахувати позивачці до страхового стажу період її роботи з 01.09.1989 по 07.11.2003 в колгоспі «Перемога».
Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову не оскаржувалося, а тому апеляційний суд не надавав оцінку рішенню суду в цій частині.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, в частині задоволення позову, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, а судове рішення, в частині задоволення позову, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, в частині задоволення позову, не спростовуються і підстав для його скасування не має.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 460/6489/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос