ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/16822/24 Головуючий у 1-й інстанції: Виноградова Д.О.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 січня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Черпака Ю.К.,
суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - апелянт/відповідач/ГУ ПФУ в Чернігівській області) про:
- визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» на підставі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 620/2586/20 з 01 січня 2018 року по 18 жовтня 2024 року;
- зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» на підставі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 620/2586/20 з 01 січня 2018 року по 18 жовтня 2024 року. 
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю права на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 620/2586/20.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 січня 2018 року по 18 жовтня 2024 року відповідно до Закону України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», нарахованої та виплаченої на підставі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 620/2586/20 у сумі 45 469, 20 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має законне право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, оскільки різниця пенсійних виплат за період з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2020 року була фактично виплачена лише 18 жовтня 2024 року, тобто з істотною затримкою з вини пенсійного органу. Норми Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ та статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прямо передбачають обов`язок нарахування та виплати такої компенсації у разі порушення строків виплати пенсії, незалежно від підстав її нарахування - у тому числі на виконання судового рішення. При цьому компенсація має компенсаторний характер і спрямована на відшкодування втрат купівельної спроможності доходу внаслідок інфляційних процесів. Суд також виходив із усталеної практики Верховного Суду, згідно з якою право на компенсацію виникає незалежно від того, чи були відповідні суми попередньо нараховані, а виплата компенсації повинна здійснюватися одночасно з виплатою основної суми доходу. Оскільки відповідач, виплативши заборгованість з пенсії, не здійснив нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів, суд дійшов висновку про протиправність таких дій та наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Чернігівській області просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначило, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, неповно та необ`єктивно дослідив обставини справи, неправильно оцінив докази й ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Компенсація втрати частини доходів має виключно компенсаторний характер і може виплачуватися лише за умови порушення строків виплати вже нарахованих доходів, тоді як у спірних правовідносинах відсутні правові підстави для такого нарахування. Також ГУ ПФУ посилається на положення статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII та статей 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ, стверджуючи, що основною умовою для виплати компенсації є порушення строків виплати нарахованої пенсії, а не її донарахування на виконання судового рішення. Крім того, суд першої інстанції фактично застосував норми законодавства без належного правового аналізу та дійшов помилкового висновку про обов`язок пенсійного органу здійснити виплату компенсації.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач підтримав рішення суду першої інстанції та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.
Перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 620/2586/20, зокрема визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо зменшення основного розміру призначеної ОСОБА_1 пенсії з 90 % до 70 % сум грошового забезпечення з 01 січня 2018 року та зобов`язано провести перерахунок та виплату пенсії з 01 січня 2018 року, виходячи з 90 % грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум. 
На виконання рішення суду від 23 вересня 2020 року у справі № 620/2586/20 відповідачем здійснено перерахунок та виплату пенсії та нараховано різницю пенсії за період з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2020 року у сумі 45 469, 20 грн, яка була виплачена позивачу 18 жовтня 2024 року. 
Однак відповідачем не виплачено позивачу компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. 
Позивач, вважаючи, що має право на виплату відповідної компенсації втрати частини доходів, звернувся до суду з позовом.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
У силу вимог статті 2 цього Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).
Відповідно до приписів статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
За нормами статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Із змісту наведених норм випливає, що вони застосовуються до всіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності й виду господарювання у випадках порушення встановлених строків виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу. Їх дія охоплює всі види доходів, що виплачуються громадянам у національній валюті на території України, за винятком разових виплат, і включає, зокрема, пенсії, соціальні виплати, стипендії та заробітну плату.
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050-ІІІ).
З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 159 від 21 лютого 2001 року, якою затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (далі - Порядок № 159).
У силу вимог пункту 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян.
Згідно із пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Таким чином, суд зазначає, що оскільки компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, то право на компенсацію особа набуває саме в момент отримання доходу.
При цьому, за правилами статей 3-5 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Своєчасно не отриманий з вини громадянина дохід компенсації не підлягає.
Отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-III, є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.
Наведена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 815/3998/16, від 20 травня 2020 року у справі № 815/2454/18, від 31 березня 2020 року у справі № 817/621/18 та від 26 лютого 2020 року у справі № 826/8319/16.
Оскільки 18 жовтня 2024 року відповідачем проведено повну виплату позивачу пенсії перерахованої за період із 01 січня 2018 року по 30 листопада 2020 року, то ця дата є закінченням періоду нарахування компенсації.
Отже, несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірними діями пенсійного фонду, тобто з вини органу, що її виплачує, а тому позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.
Таким чином, враховуючи встановлений у цій справі факт невиплати позивачу частини сум пенсії за період із 01 січня 2018 року по 30 листопада 2020 року, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність права у позивача на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати.
Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.