Номер провадження: 22-ц/813/5469/25 
Справа № 947/35431/24
Головуючий у першій інстанції Бескровний  Я. В.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.11.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання – Пересипка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 березня 2025 року
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
04 листопада 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», яке змінило назву на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з вказаним вище позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 95147,5 грн, з яких сума кредиту - 25000 грн, сума процентів за користування кредитом – 40297,5 грн, нараховані проценти за 60 календарних днів – 29850 грн, судовий збір в сумі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 03 листопада 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №7235406 про надання споживчого кредиту. 
Вказаний вище кредитний договір укладено позикодавцем та позичальником за наступних умов: сума кредиту – 25000 грн, строк кредитування – 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 20 днів. Детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту (29 жовтня 2024 року) вказується в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору.
       ТОВ «Авентус Україна» виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов кредитного договору, однак ОСОБА_1 надані їй грошові кошти, а також проценти за їх використання не повернула у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість у зазначеному вище розмірі. 
25 липня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактор) було укладено договір факторингу №25.07/24-Ф, за умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 березня 2025 року вказаний вище позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 03 листопада 2023 року у сумі 95147,50 грн, яка складається тіла кредиту у розмірі 25000 грн та процентів у сумі 70147 грн, суму судового збору за подання позову 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.
В апеляційній скарзі відповідачка просить скасувати рішення суду першої інстанції.
За доводами апеляційної скарги позивачем не надані первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували факт видачі кредиту, а також доводили обґрунтованість позовних вимог в частині нарахованих процентів за кредитом.
Посилаючись на положення п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист право споживачів» зазначає, що розмір нарахованих процентів значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. 
Крім того, кредитний договір було укладено строком на 30 днів, тоді як позивач після сплину його строку, усупереч ч.2 ст. 1050 ЦК України, продовжив нараховувати проценти за кредитом.
Посилаючись на не дотримання позивачем вимог ч.4 ст. 137 ЦПК України, вважає, що наявні правові підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, заявлених до стягнення.
Також звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт звернення позивача до відповідачки із вимогою про врегулювання спору у досудовому порядку.
Разом з апеляційною скаргою скаржниця подала заяву у якій просить провести розгляд справи без її участі.
На вказану апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», в інтересах якого діє адвокат Крюкова М.В., подала відзив у якому просить залишити без змін рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 березня 2025 року, апеляційну скаргу 
 ОСОБА_1 без задоволення. Також порушує питання про стягнення з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 
8000 грн. В обґрунтування заперечень на апеляційну скаргу посилається на те, що переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку №НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера, зазначений платіжний провайдер має відповідну ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків (додається до позовної заяви) та внесений в Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом (додається). Кредитні кошти Відповідачці перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку №НОМЕР_1 , що повною мірою відповідає вимогам чинного законодавства. У період з 03 листопада 2023 по 24 липня 2024 відповідачем здійснено оплату на рахунок первісного кредитора в розмірі 5472,50 грн, які спрямовані на оплату процентів за користування грошовими коштами. Детальний розрахунок заборгованості та оплат, здійснених відповідачем, зазначений в картці обліку договору (розрахунок заборгованості), що є невід`ємним додатком до цієї позовної заяви. Позивачем нараховано проценти за 60 календарних днів (25 липня 2024 – 22 вересня 2024) в межах строку договору відповідно до наступного розрахунку: 25000 грн * 1,99 % = 497,5 грн*60 календарних днів = 29850 грн. У відзиві представниця порушує питання про поновлення строку на його подачу, посилаючись на те, що у період часу з 29 квітня 2025 року по 14 травня 2025 року, який охоплював строк на подачу відзиву на апеляційну скаргу (04 травня 2025 року – 13 травня 2025 року) вона була госпіталізована та проходила стаціонарне лікування, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого, яка додана до відзиву. З урахуванням наведеного, беручи до увагу дату подачу відзиву (16 травня 2025 року) колегія суддів доходить висновку, що позивачем пропущено строк на подання відзиву з поважних причин, тому з огляду на положення ст. 127 ЦПК України, цей строк підлягає поновленню.
Днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи (п.2 ч.8 ст. 128 ЦПК України). 
Учасники справи будучи належним чином повідомленим чином про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронних документів до їх електронних кабінетів, у судове засідання не з`явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю — доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції не у повній мірі відповідає вказаним вище вимогам, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 03 листопада 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» (далі-Товариство) та ОСОБА_1 (далі – Споживач) укладено в електронній формі договір про надання споживчого кредиту №7235406, за умовами якого Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (пункт 1.2 Договору).
Сума кредиту (загальний розмір) складає: 25000 грн. Тип кредиту – кредит (пункт 1.3.).
Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 20 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконує свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі (пункт 1.4. Договору).
Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п. 4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 Договору (пункт 1.5.1 Договору)
Знижена процентна ставка 0,95 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач до 23 листопада 2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання Споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки (пункт 1.5.2 Договору).
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 45138,26% річних. За стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 22717,53% річних (пункт 1.7 Договору).
Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . У випадку, якщо після здійснення (ініціювання здійснення) Товариством платежу за реквізитами вищевказаної платіжної картки виявиться, що платіж не може бути зарахований на рахунок з будь-яких причин, які не залежать від Товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки), Сторони укладають додаткову угоду про зміну платіжних реквізитів Споживача для надання кредиту за цим Договором. При цьому, така додаткова угода може бути укладена лише протягом 24-х годин з моменту прийняття Товариством рішення про надання кредиту Споживачу. Якщо Сторони з будь-яких причин у вказаний строк не укладуть вказану додаткову угоду Споживач втрачає право отримати кредитні кошти за цим Договором, а у Товариства не виникає прострочення кредитора (пункт 2.1 Договору).
Проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод “факт/факт” (пункт 3.1 Договору).
Цей Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі Сторони Товариства електронним підписом, в Особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Електронний підпис Товариства створюється на Договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим Сторонами в укладеному Договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що створений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис Споживача на Договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору (пункт 9.6 Договору).
Згідно розділу 10 кредитного договору «Реквізити та підписи сторін», цей кредитний договір підписано позичальником за допомогою електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора (одноразового пароля) – A8495 (номер пароля).
У вказаний вище спосіб відповідач також підписав і паспорт споживчого кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Згідно листа ТОВ «Пейтек Україна» за вих №20240809-2.1 від 09 серпня 2024 року, убачається, що ТОВ «Пейтек Україна» надає послуги з переказу грошових коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Між ТОВ «Пейтек Україна» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір про організацію переказу грошових коштів №160222-1 від 16 лютого 2022 року. Відповідно до зазначеного вище договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Авентус Україна», а саме 03 листопада 2023 року о 20:03:04 на суму 25000 грн, код авторизації – 903356, маска картки НОМЕР_1 (а.с. 48). 
Відповідно до листа АТ КБ «Приватбанк» від 05 березня 2025 року №20.1.0.0.0/7-250228/80425 на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , на яку 03 листопада 2023 року зараховано переказ у розмірі 25000 грн (а.с.118).
25 липня 2024 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу №25.07/24-Ф.
Копією витягу з реєстру боржників до вказаного вище договору факторингу підтверджується, що цей документ містить інформацію про відповідачку та кредитний договір, укладений між нею та ТОВ «Авентус Україна».
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції вважав, що позивачем повністю доведено належними доказами підстави позову, а відповідачкою не надано власний контррозрахунок на спростування розміру заявлених до неї позовних вимог. Ухвалюючи рішення в частині стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив із критерію реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, врахував, що справа відноситься до категорії тих справ, у яких вже склалася стала судова практика та яка не потребує додаткового вивчення норм законодавства та правових позицій, тому дійшов висновку, що справедливим буде зменшення розміру витрат, понесених на надання професійної правничої допомоги до 4000 грн, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.
Щодо таких висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає про таке.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує факт укладення між нею та ТОВ «Авентус Україна» 03 листопада 2023 року договору №7235406 про надання споживчого кредиту в електронній формі на умовах, що викладені у ньому, копія якого додана до позову.
Як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позовних вимог, скаржниця посилається на те, що матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували факт видачі їй кредитних коштів.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19)).
З доказів, що містяться у матеріалах справи убачається, що в день укладення кредитного договору, тобто 03 листопада 2023 року, сума позики у розмірі 25000 грн була перерахована відповідачці на вказану нею у кредитному договорі платіжну картку НОМЕР_1 , що підтверджується відомостями, наданими ТОВ «Пейтек Україна» та АТ КБ «Приватбанк», 
Наведені вище обставини скаржницею усупереч ст. 12,81 ЦПК України не спростовані, що є її процесуальним обов`язком, при цьому позивачем надані докази, які спростовують наведені вище доводи скаржниці, оскільки слугують підтвердженням факту виконання ТОВ «Авентус Україна» обов`язку з видачі грошових коштів на користь відповідачки. 
Доводи скаржниці про те, що позивач не звертався до неї з вимогою про погашення заборгованості у порядку досудового врегулювання спору, колегія суддів відхиляє, оскільки це є правом, а не обов`язком кредитора, при цьому, з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся 04 листопада 2024 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору, який укладено сторонами 03 листопада 2023 року строком на 360 днів.
З підстав наведених вище, колегія суддів не приймає аргументи скаржниці про те, що кредитний договір укладено строком на 30 днів, та позивач нараховував проценти за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору. 
Водночас, перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо правомірності нарахування процентів за користування кредитними коштами, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року N 39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року N 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року N 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року N 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі N 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦК України). 
Відсутність позову про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів (див. постанову Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23).
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, загальна заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 95147,5 грн, з яких 25000 грн – сума кредиту, 70147,5 грн – проценти за користування кредитом.
Отже у даному випадку, визначений ТОВ «Авентус Україна» у змісті кредитного договору розмір процентів (1,99% за кожен день користування кредитом, тобто 726,35% річних) є непропорційно високим та призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника (споживача), відтак пункт 1.5.1 кредитного договору є несправедливим і суперечить принципам розумності та добросовісності, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50 %) у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором.
Фактично позивач порушує питання про стягнення з позичальника простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі, що у 4 рази перевищує розмір простроченої заборгованості за кредитом. 
На вказані обставини відповідачка посилалася заперечуючи проти позову у зазначеній частині, яким суд першої інстанції вирішуючи справу не надав належної правової оцінки, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими процентами у заявленому позивачем розмірі 70147,5 грн.
На підставі викладеного вище, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для зміни оскаржуваного судового рішення, шляхом зменшення стягнутої з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість за нарахованими процентами з 70147 грн до 12500 грн, тобто 50 % від суми заборгованості, яку позивачем визначено у розмірі 25000 грн.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідачки підлягає частковому задоволенню, а рішення суду потрібно змінити, зменшивши суму заборгованості за процентами, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за кредитним договором з 70147 грн до 12500 грн.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на висновки до яких дійшов апеляційний суд, стягнутий з відповідачки на користь позивача судовий збір за подання позову підлягає зменшенню з 2422,40 грн до 954,43 грн, та витрати на професійну правничу допомогу з 4000 грн до 3940 грн, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.
З огляду на те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду змінити, то судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з  ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у розмірі 2201,96 грн тобто пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги, що становить 60,6 % від ціни позову.
Щодо стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу, представниця позивача, адвокат Крюкова М.В., порушує питання про стягнення з відповідачки на його користь витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8000 грн.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частинами першою, другою, четвертою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі N 686/4996/23 (провадження N 61-15625св23).
Крім того, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 січня 2024 року у справі N 757/555/22-ц, провадження N 61-10724св23, від 14 лютого 2024 року у справі N 161/14183/22, провадження N 61-15443св23, від 18 березня 2024 року у справі N 357/1559/22, провадження N 61-16351св23.
Такі висновки відповідають висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі N 922/1964/21 (провадження N 12-14гс22).
Верховний Суд погоджується із доводами касаційної скарги про те, що за відсутності клопотанням іншої сторони суд не може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим, у разі часткового задоволення позову суд може застосувати критерії співмірності та пропорційності витрат на професійну правничу допомогу.
Зазначене узгоджується із висновками Великої плати Верховного Суду, викладеними у постановах: від 14 червня 2023 року у справі N 357/8277/19, провадження N 14-65цс22, від 22 травня 2024 року у справі N 206/4841/20, провадження N 14-55цс22, від 05 червня 2024 року у справі N 910/14524/22, провадження N 12-4гс24, від 26 червня 2024 рокуу справі N 686/5757/23, провадження N 14-50цс24, від 02 квітня 2025 року у справі N 925/457/23, провадження N 12-33гс24.
07 липня 2022 року між адвокатом Крюковою М.В. та ТОВ «ФК Фінтраст Україна», яке змінило назву на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено договір про надання правової допомоги №07/07-2022, предметом якого є надання клієнту правової допомоги, інформації, юридичної допомоги, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі. Встановлення обставин справи, збір та аналіз доказів та документів, формування правової позиції, складення та подання позовних заяв, клопотань, заяв, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Оплата за надані послуги складається з суми вартості послуг, зазначених у рахунку-фактурі. Розмір оплати не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. Сума оплати подвоюється у разі надання адвокатом послуг клієнту у неробочий час, вихідні та святкові дні. До гонорару не включаються фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Факт наданих послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги. Підставою для оплати є рахунок-фактура. Клієнт здійснює оплату за надані послуги у день отримання рахунку-фактури шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок.
Договір набуває чинності з дати його підписання і діє протягом 12 наступних календарних місяців. Після закінчення строку дії Договору, якщо Сторони продовжують виконувати його умови, Договір вважається пролонгованим на той же строк і на тих же умовах.
       Згідно звіту від 16 травня 2025 року, про надання правової допомоги згідно договору №07/07-2022 від 07 липня 2022 року, адвокат Крюкова М.В. надала ТОВ «ФК Фінтраст Україна» правничу допомогу, а саме: правова експертиза документів та складання відзиву на апеляційну скаргу у справі ОСОБА_1 , кількість годин – 4 год, вартість – 8000 грн. 
Водночас заявлені витрати не повною мірою відповідають критеріям реальності, неминучості, розумності, пропорційності, визначеним положеннями статті 141 ЦПК України, з огляду на таке.
Колегія суддів зауважує, що правова експертиза документів та складання відзиву охоплюються (є складовою) підготовкою та поданням відзиву на апеляційну скаргу.
Водночас, подання процесуальних документів не може бути віднесено до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені у статтях 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», такі дії не потребують спеціальних професійних навиків. А тому витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу (див. ухвалу Верховного Суду від 04 листопада 2019 року у справі №9901/264/19 (адміністративне провадження №П/9901/264/19)).
При цьому, колегія суддів зауважує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі №911/2737/17).
Також колегія суддів ураховує, що відзив на апеляційну скаргу, поданий адвокат Крюковою М.В. за змістом є подібним змісту позову, який подано адвокатом 
Городніщевою Є.О. у цій справі, аргументи наведені у ньому дублюють підстави, якими обґрунтовані позовні вимоги. 
Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданою послугою); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, колегія суддів доходить висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 березня 2025 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»заборгованість за нарахованими процентами з 70147 грн до 12500 грн, суму судового збору з 2422,40 грн до 954,43 грн, витрат на правничу допомогу з 4000 грн до 3940 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»(ЄДРПОУ 44559822) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2201,96 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ 44559822) витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000 грн.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий                                                                 Ю.П. Лозко

Судді:                                                                          В.В. Кострицький

                                                                               М.В. Назарова