УХВАЛА
22 грудня 2025 року 
м. Київ
справа №990/592/25
адміністративне провадження №П/990/592/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Соколова В.М.,
суддів: Мацедонської В. Е., Загороднюка А. Г., Мельник-Томенко Ж. М., Кашпур О. В., 
перевірив матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя, у якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 11 березня 2025 року №475/0/15-25 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Житомирського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» в частині не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді часу роботи на посаді консультанта Корольовського районного суду м.Житомира з 04 серпня 1995 року по 13 лютого 1996 року та на посаді помічника голови Житомирського обласного суду з 14 лютого 1996 року по 08 лютого 1998 року;
зобов`язати Вищу раду правосуддя повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про звільнення її з посади судді Житомирського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку в частині не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді часу роботи на посаді консультанта Корольовського районного суду м.Житомира з 04 серпня 1995 року по 13 лютого 1996 року та на посаді помічника голови Житомирського обласного суду з 14 лютого 1996 року по 08 лютого 1998 року.
Відповідно до статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Ознайомившись з позовною заявою, Суд вважає, що її необхідно залишити без руху з огляду на таке.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частиною першою статті 122 КАС України установлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Предметом оскарження у межах поданого позову є рішення Вищої ради правосуддя від 11 березня 2025 року №475/0/15-25 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Житомирського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» в частині не зарахування ОСОБА_1 стажу роботи.
З огляду на викладене, до цієї категорії спорів підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду, останнім днем якого, у даному випадку є 11 квітня 2025 року.
Водночас до суду з позовною заявою позивач звернулася лише 18 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд», тобто з пропуском строку звернення до суду, встановленого частиною восьмою статті 122 КАС України.
Водночас, у позовній заяві ОСОБА_1 міститься клопотання про поновлення строку на звернення до суду.
В обгрунтування вказаного клопотання позивач зазначає, що з Єдиного державного реєстру судових рішень їй стало відомо про рішення Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі №990/139/25, що було залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2025 року. Позивач вказує, що з даного рішення дізналась, що методика Вищої ради правосуддя для обчислення суддівського стажу, що дає право на відставку (а саме щодо суддів які здобували вищу юридичну освіту заочно - з дня набуття такої освіти), є неправомірною. Акцентує увагу, що саме з Постанови Великої Палати Верховного Суду дізналась про порушення права на отримання належного довічного грошового утримання судді.
Вирішуючи клопотання позивача в частині поновлення строків на звернення до суду, Суд виходить з наступного.
Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2024 року у справі № 990/226/24 звертала увагу, що установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів). 
Верховний Суд неодноразово зазначав, що строк звернення до суду для такої категорії спорів (щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби) доволі стислий, і якщо зважити на характер спірних правовідносин, встановлений строк має на меті дисциплінувати позивача, який, якщо він справді зацікавлений у відновленні своїх порушених прав, повинен якомога швидше реалізувати своє право на захист. Реалізувати своє право на захист в порядку адміністративного судочинства потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні і об`єктивні причини.
Крім того, згідно з усталеною позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленої зокрема у постановах від 16 лютого 2023 року у справі № 803/1149/18 та від 26 жовтня 2023 року у справі № 990/139/23, день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.
Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку "повинна була дізнатися" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Посилання позивача на ухвалення Верховним Судом рішення від 28 травня 2025 року у справі №990/139/25, як на підставу для поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду, Суд не приймає, оскільки що це не може вважатися підставою для поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду з адміністративним позовом.
Позивач 11 березня 2025 року була ознайомлений з наказом про звільнення, що нею не заперечується. Отже, з часу ознайомлення з наказом, позивач була обізнана про порушення своїх прав, тобто з цієї дати почався перебіг місячного строку для звернення до суду з позовом. 
Водночас, Суд звертає увагу, що ухвалення Верховним Судом рішення від 28 травня 2025 року у справі №990/139/25 не змінює моменту, коли в позивача виникло право на звернення до суду з позовом, позаяк безпосередньо не стосується прийняття спірного рішення про звільнення. Рішення у справі №990/139/25 не є тим юридичним фактом, який встановлює момент, коли позивач міг дізнатися про прийняття спірного рішення про звільнення, та не є тими об`єктивними і непереборними обставинами в розумінні положень процесуального закону, які перешкоджали вчасно звернутися до суду з вказаним позовом.
Суд перевіряє обставини пропуску строку на підставі клопотання особи, в якому наведено поважність причин пропуску такого строку та наданих нею доказів, яким може бути надано відповідну правову оцінку Судом.
При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Отже, позивачем не зазначено об`єктивних причин, що унеможливлювали подання позовної заяви у визначений законом строк, а пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача щодо реалізації своїх процесуальних прав у цьому випадку не є поважною для його поновлення. 
З огляду на викладене, Суд не вбачає підстав для визнання наведених позивачем причин пропуску строку на звернення до адміністративного суду поважними.
Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Підсумовуючи викладене, позовну заяву, слід залишити без руху з наданням десятиденного строку для усунення недоліків позовної заяви шляхом подачі до суду зави про поновлення строку звернення до суду з позовом із зазначенням інших об`єктивних та поважних причин для його поновлення з відповідними обґрунтуваннями та доказами.
За правилами пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, якщо позивач не усуне недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовна заява підлягатиме поверненню.
Керуючись статтями 22, 160, 161, 169, 248, 266 КАС України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
Визнати неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом. 
Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити дії - залишити без руху.
Надати позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви у спосіб, зазначений у мотивувальній частині ухвали.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк позовна заява разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Соколов

Судді В. Е. Мацедонська

А. Г. Загороднюк

Ж. М. Мельник-Томенко 

О. В. Кашпур