Справа № 196/1548/25 
№ провадження 3/196/21/2026 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2026 с-ще Царичанка
Суддя Царичанського районного суду Дніпропетровської області Костюков Д.Г., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ВП №4 Дніпровського РУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області, про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП - НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

До Царичанського районного суду Дніпропетровської області надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.5 ст.126 КУпАП.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №543216 від 17.12.2025 зазначено, що 17 грудня 2025 року, о 12 год. 50 хв., в с.Бабайківка по вул.Історична, 1 Дніпровського району, водій ОСОБА_2 керував автомобілем ВАЗ 2101 н.з. НОМЕР_2 , не маючи права керування таким транспортним засобом, так як останнього постановою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 16.09.2024 було позбавлено права керування транспортними засобами на строк 3 місяці та до теперішнього часу не набув права керування, оскільки після вилучення посвідчення водія не отримав їх знову в порядку, передбаченому п.20 Постановки КМУ №340 від 08.05.1993р., чим порушив вимоги п.2.1 “а” ПДР. Правопорушення вчинено повторно протягом року.
Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч.5 ст.126 КУпАП. 
ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань чи заяв до суду не надіслав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, при цьому, справа про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП може розглядатися у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки судовий розгляд даної категорії справ не підпадає до винятків, передбачених нормами ч.2, ч.3 ст.268 КУпАП, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність особи яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі наявних у справі матеріалів. 
Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 5 статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Згідно з п. 2.1.а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Чинне законодавство, в т.ч. й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом».
Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» відповідно до якого керування транспортним засобом - це виконання функції водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів - водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
За п.1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74, (далі за текстом - Конвенція про дорожній рух) кожний транспортний засіб або склад транспортних засобів, які знаходяться в русі, повинні мати водія.
Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».
Таким чином, керування транспортним засобом є свідоме виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Отже, доказуванню по цій справі, насамперед, підлягає факт керування особою транспортним засобом.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Вимогами ст.252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
На підтвердження факту скоєння адміністративних правопорушень працівниками поліції надано DVD-диск з відеозаписом події та письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Однак, з дослідженого в судовому засіданні DVD-диску вбачається, що на ньому мається відеозапис з нагрудних реєстраторів працівників поліції, які містять у собі спілкування працівників поліції з ОСОБА_2 та свідками біля автомобіля ВАЗ 2101 н.з. НОМЕР_2 , який знаходиться в статичному стані, а також процедуру складання матеріалів про адміністративне правопорушення. 
Поміж тим, на наданих суду відеозаписах не зафіксовано ні факту керування ОСОБА_2 автомобілем ВАЗ 2101 в с.Бабайківка по вул.Історичній, ні факту його зупинки працівниками поліції.? ? 
В постанові по справі № 216/5226/16-а від 18.07.2019 року ВС/КАС України вказав, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність вчинюваних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу).
Неодноразово викликані в судове засідання свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися. 
Суд зауважує, що самі по собі письмові пояснення свідків не є допустимим доказом скоєного правопорушення, оскільки при їх наданні особи не повідомлялись про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань.
Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження факту керування транспортним засобом ОСОБА_2 , суд позбавлений можливості встановити дійсні обставини справи та надати оцінку діям, які інкримінуються особі, що притягується до адміністративної відповідальності.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Склад адміністративного правопорушення передбачає наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак. Відсутність хоча б однієї ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому. Оскільки, з долучених до матеріалів справи доказів, не встановлено, що особа яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 керував автомобілем, таким чином унеможливлюється притягнення останнього до відповідальності за порушення п.2.1 "а" ПДР України.
Сам факт складання протоколу не може бути достатнім доказом вчинення правопорушення за відсутності інших належних доказів і не звільняє уповноважену на складання протоколу особу від обов`язку збирання доказів у спосіб, визначений Законом. 
Практика Європейського суду з прав людини показує, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення, та обставини, що викладені в ньому, повинні бути перевірені судом за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.
При цьому суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність у судовому засіданні вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 247 п. 1, 283, 284 ч. 1 п. 3 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративні правопорушення відносно  ОСОБА_1  за ч.5 ст.126 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

? ? ? ? ? ? ? Суддя:? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ?? ? ? ? ? ?? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? Д.Г. Костюков