ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/10788/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі – ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: від 20 серпня 2025 року №0249802407 про збільшення на 78088,72 грн суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування; від 20 серпня 2025 року №0249822407 про збільшення на 6507,39 грн суми грошового зобов`язання з військового збору та від 20 серпня 2025 року №0249812407 про застосування штрафної санкції у сумі 340,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДПС у Волинській області провело документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року та за висновками акта перевірки від 16 липня 2025 року №19886/03/2024-07/2483502687 встановлено порушення підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, абзацу “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (далі – ПК України) (заниження податку на доходи фізичних осіб за 2019 рік на 241338,95 грн), підпунктів 1.1 (1), 1.2 (1) пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України (заниження суму військового збору на 20111,57 грн), підпункту 49.18.4. пункту 49.18 статті 49, пункту 179.1 статті 179 ПК України (неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2019 рік). Незважаючи на подання заперечень на акт перевірки, ГУ ДПС у Волинській області прийняло податкові повідомлення-рішення від 20 серпня 2025 року №0249802407, №0249822407 та №0249812407.
Позивач вважає такі рішення протиправними та зазначила, що 03 травня 2007 року між нею та АКБ “Укрсоцбанк” було укладено договір від 03 травня 2007 року №071-22-06/07, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати їй у користування грошові кошти в сумі 56000,00 доларів США зі сплатою 13 відсотків річних за визначеним порядком погашення суми заборгованості (кінцевий термін повернення заборгованості - до 02 травня 2022 року). Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором кредиту між банком та ОСОБА_2 як майновим поручителем 03 травня 2007 року було укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку банку було передано трикімнатну квартиру загальною площею 57,5 кв.м. Як стверджує позивач, у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору щодо своєчасної сплати суми основного боргу, відсотків за користування грошовими коштами банк звернувся із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на іпотечне майно та рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2014 року у справі №161/213/14-ц з неї стягнуто 619815,27 грн, з них 49341,61 доларів США (еквівалентно 394387,49 грн) – власне заборгованість за кредитом (решта - заборгованість за відсотками, пеня за несвоєчасне повернення кредиту та за несвоєчасну сплату відсотків), а в рахунок погашення заборгованості за договором від 03 травня 2007 року №071-22-06/07 у сумі 619815,27 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 03 травня 2007 року. Виконавчі листи для примусового виконання судового рішення банк до відділу державної виконавчої служби або приватному виконавцю не пред`явив. Натомість 22 лютого 2019 року за заявою банку державним реєстратором Комунального підприємства “Волинь-реєстр” Куклинської сільської ради Волинської області право власності на предмет іпотеки (квартиру) було зареєстровано за AT “Укрсоцбанк” у порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України “Про іпотеку”. Згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності від 09 листопада 2018 року ринкова вартість квартири становила 680690,00 грн. Позивач переконана, що кредитор перестягнув борг, який був стягнутий судом (619815,27 грн), на 60874,73 грн, тож прощення (анулювання) боргу за основним зобов`язанням з боку АКБ “Укрсоцбанк” та його правонаступників не могло бути - борг по суті був погашений повністю.
Позивач також вказала, що від АКБ “Укрсоцбанк” та його правонаступників повідомлень про анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням вона не отримувала та договорів про прощення (анулювання) боргу не укладала, а відповідачем під час перевірки не надано будь-яких первинних документів чи матеріалів, які підтверджували структуру прощеної суми боргу.
З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС України).
Відповідач у відзиві на позов заперечив позовні вимоги та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.52-54). В обґрунтування цієї позиції вказав, що згідно з відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів у 2019 році ОСОБА_1 отримала від АТ “Укрсоцбанк” дохід у вигляді додаткового блага в сумі 1340771,95 грн. Для звірки інформації до АТ “Сенс Банк” (правонаступника) надіслано лист від 07 березня 2025 року №4136/6/03-20-24-07-06, у відповідь на який листом від 02 травня 2025 року №21434-39.4/2025 банк підтвердив відображення щодо ОСОБА_3 у Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (додаток 4ДФ) за 2019 рік нарахованого та виплаченого доходу у вигляді основної кредитної заборгованості, прощеної (анульованої) за самостійним рішенням банку, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення позовної давності (ознака доходу “126”), а також підтверджено, що ОСОБА_1 була повідомлена про прощення (анулювання) основної суми боргу.
Як зазначив відповідач, у зв`язку з отриманою інформацією і була проведена позапланова документальна невиїзна перевірка (акт від 16 липня 2025 року №19886/03-20-24-07/2483502687), під час якої встановлено заниження позивачем за 2019 рік податку на доходи фізичних осіб у сумі 241338,95 грн та військового збору у сумі 20111,57 грн; також нею не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2019 рік. За результатами розгляду заперечнь на акт перевірки вирішено зменшити визначену актом перевірки базу оподаткування на 946384,46 грн, податок на доходи фізичних осіб - на 170349,20 грн, військовий збір - на 14195,76 грн, тобто платником податку занижено суму податку на доходи фізичних осіб на 70989,75 грн, а військового збору - на 5915,81 грн.
Інші заяви по суті справи не надходили.
Ухвалою суду від 19 листопада 2025 року витребувано в АТ “Сенс Банк” (правонаступник АТ “Альфа-Банк”, який був правонастпуником АТ “Укрсоцбанк”) належним чином засвідчену копію повідомлення про прощення (анулювання) ОСОБА_1 боргу за договором про надання невідновлюваної кредитної лінії від 03 травня 2007 року№071-22-06/07 з доказами надіслання (вручення) останній; розрахунку суми прощеного (анульованого) ОСОБА_1 боргу за договором про надання невідновлюваної кредитної лінії від 03 травня 2007 року №071-22-06/07 у розрізі складових (основний борг, відсотки за кредитом, пеня тощо); документально підтверджену інформацію про суму основного боргу станом на 01 січня 2014 року та чи змінювалася валюта зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню (якщо так, то вказати різницю між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначену за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01 січня 2014 року.
24 листопада 2025 року від АТ “Сенс Банк” надійшла інформація та документи.
Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79 ПК України наказом ГУ ДПС у Волинській області від 04 червня 2025 року №1944-п призначено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - ОСОБА_1 з 07 липня 2025 року тривалістю 3 робочих дні з метою дослідження питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року, з врахуванням вимог статті 102 ПК України (а.с.61).
Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 проінформована повідомленням від 04 липня 2025 року, яке разом із наказом від 04 червня 2025 року №1944-п надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення та вручені останній 12 червня 2025 року (а.с.62-63).
З матеріалів справи також слідує, що до призначення такої перевірки за результатами проведення моніторингу відомостей додатка 4 ДФ “Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого або сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору” до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, ГУ ДПС у Волинській області встановило отримання ОСОБА_1 у 2019 році від АТ “Укрсоцбанк” доходу у вигляді додаткового блага в сумі 1340771,95 грн та у зв`язку із цим на адресу АТ “Сенс Банк” (правонаступника) надіслано лист від 07 березня 2025 року №4136/6/03-20-24-07-06 щодо підтвердження інформації стосовно основної суми боргу, анульованого (прощеного) ОСОБА_3 кредитором за його самостійним рішенням, а також надання доказів повідомлення (висновку) про суму прощеного основного боргу (а.с.55-57). Інформацію АТ “Сенс Банк” надало листом від 02 травня 2025 року №21434-39.4/2025 (а.с.58-60).
За висновками акта перевірки від 16 липня 2025 року №19886/03-20-24-07/2483502687 (а.с.64-65) ОСОБА_1 порушено:
підпункт 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункт “д” підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, внаслідок чого за 2019 рік занижено податок на доходи фізичних осіб у сумі 241338,95 грн;
підпункти 1.1 (1), 1.2 (1) пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, що має наслідком заниження суми військового збору на 20111,57 грн;
підпункт 49.18.4. пункту 49.18 статті 49, пункту 179.1 статті 179 ПК України - платником не подано податкову декларації про майновий стан та доходи за 2019 рік.
На акт перевірки від 16 липня 2025 року №19886/03-20-24-07/2483502687 ОСОБА_1 подала до ГУ ДПС у Волинській області заперечення від 04 серпня 2025 року (а.с.69-74).
На підставі акта перевірки та за результатами розгляду заперечень на акт перевірки (а.с.94-95) ГУ ДПС у Волинській області прийняло податкові повідомлення-рішення:
від 20 серпня 2025 року №0249802407 про збільшення на 78088,72 грн грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (з них 70989,75 грн - основний платіж, 7098,97 грн - штрафна санкція) (а.с.98);
від 20 серпня 2025 року №0249822407 про збільшення на 6507,39 грн грошового зобов`язання з військового збору (з них 5915,81 грн - основний платіж, 591,59 грн - штрафна санкція) (а.с.97);
від 20 серпня 2025 року №0249812407 про застосування за неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2019 рік штрафної санкції у сумі 340,00 грн (а.с.99).
Податкові повідомлення-рішення від 20 серпня 2025 року №0249802407, №0249822407 та №0249812407 є предметом оскарження у цьому спорі.
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.
Порядок справляння податку на доходи фізичних осіб врегульований розділом ІV ПК України (далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Як встановлено пунктом 164.1 статті 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Пункт 164.2 статті 164 ПК України деталізує види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків. В свою чергу, стаття 165 ПК України визначає види доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.
Ставки податку та порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету установлені статтями 167, 168 ПК України.
Так згідно з пунктом 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Відповідно до пункту 179.1 статті 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Сума податкових зобов`язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом (пункт 179.7 статті 179 ПК України).
За приписами абзацу першого пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Згідно з підпунктом підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (підпункт 1 підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України).
Як установлено підпунктами 1.4, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
Підпунктом “б” пункту 176.2 статі 176 ПК України визначено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду.
Фактичною підставою для нарахування грошових зобов`язань оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями слугували висновки контролюючого органу про несплату ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб та військового збору з нарахованого та виплаченого АТ “Укрсоцбанк” у першому кварталі 2019 року доходу з ознакою “126” - додаткове благо, що відображено останнім в додатку 4 ДФ “Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого або сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору” до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (а.с.13).
За наведеним у підпункті 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначенням додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Підпунктом “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
З аналізу наведеної норми слідує, що для включення на підставі підпункту “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України отриманого платником податків додаткового блага до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу необхідним є дотримання сукупності таких умов:
1) кредитор анулював саме основну суму боргу (кредиту);
2) рішення кредитора про анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту) є самостійним та не пов`язане із процедурою банкрутства;
3) рішення про анулювання (прощення) боргу (кредиту) прийняте до закінчення строку позовної давності;
4) сума анульованого (прощеного) боргу (кредиту) перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року;
5) кредитор повідомив платника податку боржника про прощення (анулювання) боргу та включення суми прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду шляхом: направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 08 квітня 2025 року у справі №280/9920/21.
Отже, однією із обов`язкових умов для застосування положень підпункту “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є анулювання (прощення) кредитором саме основної суми боргу (кредиту) платнику податків до закінчення строку позовної давності.
Слід також врахувати, що відповідно до підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.
Таким чином, додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. При цьому грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі не збільшує дохід платника податку. Проте якщо відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку-боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг. Тож сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід, що узгоджується із положеннями пункту 164.1 статті 164 ПК України та підпункту “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України. Натомість проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку.
В межах спірних правовідносин судом встановлено, що 03 травня 2007 року між АКБ “Укрсоцбанк” (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладений договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №071-22-06/07, відповідно до умов якого, кредитор зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (на поточні потреби); надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами (кожна частина – транш) зі сплатою 13 відсотків річних та комісії, в розмірі та порядку, визначеному цим договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 56000,00 доларів США, що виражається за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору в розмірі 282800,00 грн з визначеним у договорі графіком погашення траншів та з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 02 травня 2022 року (а.с.24-27).
Відповідно до пункту 1.3 договору від 03 травня 2007 року №071-22-06/07 з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором 03 травня 2007 року між АКБ “Укрсоцбанк” (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір №1470, відповідно до пункту 1.1 якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю в іпотеку трикімнатну квартиру загальною площею 57,5 кв.м, житловою площею 36,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.28-30).
Частина перша статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені в договорі. В разі, якщо строк виконання визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За результатами аналізу приписів статей 1050, 1054 ЦК України Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц дійшла висновку, що якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
У постанові від 24 листопада 2021 року у справі №361/7076/19 Верховний Суд вказав, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.
Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2025 року у справі №280/9920/21 сформулював правовий висновок, за змістом якого для нарахування платнику податків податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору на підставі підпункту “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України необхідно, щоб анулювання (прощення) кредитором основної суми боргу (кредиту) платника податку відбулось до закінчення строку позовної давності щодо такої заборгованості. Після спливу строку позовної давності така сума заборгованості може належати до бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором на підставі підпункту 164.2.7 пункту 164.2 статті 164 ПК України. З метою встановлення обставин того, чи закінчився строк позовної давності щодо основної суми боргу (кредиту) на час її анулювання (прощення), необхідно з`ясувати: коли розпочав перебіг строк позовної давності; чи мали місце обставини, що свідчать про зупинення чи переривання перебігу позовної давності.
За хронологією подій у справі вдається встановити, що договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №071-22-06/07 між АКБ “Укрсоцбанк” та ОСОБА_1 було укладено 03 травня 2007 року із вказівкою про кінцевий термін повернення заборгованості - до 02 травня 2022 року. У пункті 3.2 договору №071-22-06/07 сторони передбачили, що кредитор має право вимагати повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій, зокрема, у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць.
З наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник за договором від 03 травня 2007 року №071-22-06/07 з березня 2009 року не обслуговувала кредит; останній платіж було сплачено 10 лютого 2009 року (а.с.128-129).
У зв`язку з невиконанням позичальником умов договору кредиту щодо своєчасної сплати суми основного боргу, відсотків за користування грошовими коштами 27 серпня 2012 року на адресу позичальника було направлено претензію №19.1-06/96-11353 з вимогою дострокового погашення усієї суми заборгованості та попередженням про примусове її стягнення, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її несплати. Вказана обставина встановлена у рішенні суду Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2014 року у справі №161/213/14-ц, яке набрало законної сили 30 травня 2014 року (а.с.33-35).
Отже, пред`явленням 27 серпня 2012 року вимоги кредитор змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором, що змінило строк, від яких почався відлік позовної давності, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
У цих правовідносинах таке звернення в межах строку позовної давності банком до суду відбулося 09 січня 2013 року, при цьому позовна давність переривається пред`явленням позову.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2014 року у справі №161/213/14-ц у зв`язку з несвоєчасним погашенням суми основного боргу та відсотків з ОСОБА_1 стягнено 619815,27 грн, з них: 49341,61 доларів США (еквівалентно 394387,49 грн) - заборгованість за кредитом, 23177,36 доларів США (еквівалентно 185256, 64 грн) - заборгованість за відсотками, 40171,14 грн - пеня, в тому числі, 17905,05 грн - за несвоєчасне повернення кредиту за період з 26 листопада 2012 року по 27 листопада 2013 року включно та 22266,09 грн - за несвоєчасну сплату відсотків за період з 26 листопада 2012 року по 27 листопада 2013 року включно та в рахунок погашення заборгованості за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії від 03 травня 2007 року №071-22-06/07 в сумі 619815,27 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 03 травня 2007 року - трикімнатну квартиру загальною площею 57,5 кв.м, житловою площею 36,2 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .
Після винесення рішення суду та набрання ним законної сили, строк позовної давності для звернення до суду фактично “вичерпується”, оскільки право вже захищене в судовому порядку, а кредитний договір змінює природу зобов`язання - банк втрачає право нараховувати відсотки та пеню за кредитним договором.
Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення кредитором боржника від його обов`язків (анулювання боргу).
У справі, що розглядається, АТ “Сенс Банк” надав суду довідку АТ “Укрсоцбанк” від 02 вересня 2019 року №110, адресовану ОСОБА_1 , про отриманий дохід у вигляду прощеного боргу (а.с.115 зворот), що була надіслана останній 04 вересня 2019 року (а.с.106-107). Цією довідкою AT “Укрсоцбанк” повідомляє ОСОБА_1 , що відповідно до статті 37 Закону України “Про іпотеку” банк 20 лютого 2019 року задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (рішення державного реєстратора Чернюк О.О., №45665052 від 22 лютого 2019 року), а саме трикімнатну квартиру загальною площею 57,5 кв.м, житловою площею 36,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходилась в іпотеці банку відповідно до умов іпотечного договору від 03 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за №1473 та кредитного договору №071-22-06/07 від 03 травня 2007 року. Згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності ринкова вартість предмета іпотеки визначена на рівні 449000,00 грн. Після здобуття банком права власності на предмет іпотеки залишок заборгованості за кредитним договором №071-22-06/07 від 03 травня 2007 року (за основною сумою, процентами, пенею та штрафними санкціями) за офіційним курсом Національного банку України станом на 20 лютого 2019 року становить 6844654,58 грн. У зв`язку із задоволенням вимог іпотекодержателя в порядку статті 37 Закону України “Про іпотеку” на дату державної реєстрації банком права власності на нерухомість ОСОБА_1 прощено (анульовано) залишок заборгованості за кредитним договором №071-22-06/07 від 03 травня 2007 року; відповідно до вимог ПК України до складу річного доходу за 2019 рік включається дохід у вигляді основної суми прощеного (анульованого) боргу в розмірі 1340771,95 грн.
Натомість за результатами розгляду заперечень ОСОБА_1 на акт перевірки комісія ГУ ДПС у Волинській області встановила неправильне застосування курсу долара при визначенні суми доходу у вигляді податкового блага, наданого банком на користь ОСОБА_1 у 2019 році у сумі 1340771,95 грн; враховуючи встановлену у рішенні суду від 19 травня 2014 року у справі №161/213/14-ц заборгованість за тілом кредиту у сумі 49341,64 доларів США (еквівалентно 394387,49 грн) зменшено базу оподаткування, визначену актом перевірки, на 946384,46 грн, а звідси податок на доходи з фізичних осіб - на 170349,20 грн та військовий збір - на 14195,76 грн (а.с.94-95).
Суд зауважує, що саме з метою визначення податкових зобов`язань за отриманим доходом і була призначена перевірка позивача, яка передбачає прийняття рішення з урахуванням всіх істотних обставин, а не лише інформації від банку.
Однак відповідач не використав надані повноваження та не встановив усіх істотних у цій ситуації обставин. Зокрема, залишено поза увагою, що зафіксована судом заборгованість становить 619815,27 грн, з них за кредитом - 49341,61 доларів США, що еквівалентно 394387,49 грн. У свою чергу банк зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки (як вказано у повідомленні від 02 вересня 2019 року №110, ринкова вартість предмета іпотеки визначена на рівні 449000,00 грн та є посилання на рішення державного реєстратора Чернюк О.О., №45665052 від 22 лютого 2019 року).
Позивач повідомляла про наведені вище обставини та надавала їх документальне підтвердження до заперечення на акт перевірки.
Під час проведення податкової перевірки та розгляду заперечень на акт відповідач не перевірив, чи є сума заборгованості дійсно прощеною, зважаючи на припинення зобов`язань шляхом реєстрації кредитором (банком) права власності на предмет іпотеки, тоді як для прощення боргу у кредитора має бути чинне право вимоги до боржника; за відсутності такого права кредитор не може здійснити прощення боргу.
На переконання суду, додаткове благо згідно з абзацом “д” підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України у цьому випадку відсутнє, тобто, об`єкт оподаткування не встановлений.
З огляду на обставини, що мають місце у справі, на підставі аналізу чинного законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень (наявності в ОСОБА_1 обов`язку подати декларацію, сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір у визначеній за результатами податкової перевірки сумі), тому позов належить задовольнити: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20 серпня 2025 року №0249802407, №0249822407 та №0249812407.
Частиною першою статті 139 КАС України обумовлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 06 жовтня 2025 року №28 (а.с.45), випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.47).
Оскільки суд задовольняє позов, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судові витрати у сумі 1211,20 грн.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, майдан Київський, 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 44106679) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 20 серпня 2025 року №0249802407, №0249822407 та №0249812407.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк