Справа № 569/25433/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Кучиної Н.Г.,
секретар судового засідання Корпесьо В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

25.11.2025 ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з адміністративним позовом, в якому просить постанову серії ЕНА № 6136398 від 12 листопада 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати, а справу закрити.
В обґрунтування позову зазначає, що 12.11.2025 о 12 год. 27 хв., стосовно нього поліцейський 4 взводу 3 роти 2 батальйону УПП в Рівненській області ДПП Зінькевич Іван Вікторович виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6136398 від 12.11.2025 за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 гри.
Так, 12.11.2025 біля 12 год. 10 хв. в м. Рівне по вул. Гурія Бухала, 1, він керував транспортним засобом марки FORD S-MAX номерний знак НОМЕР_1 та повертав ліворуч на вулицю Вербову, проте був зупинений працівниками поліції, позаяк згідно їх твердження, порушив п. 2.9 ПДР - користувався під час руху у транспортному засобі засобом зв`язку не обладнаним технічним пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук, що стало причиною його зупинки. При цьому, жодного відеодоказу, де він порушував п. 2.9 ПДР поліцейський не надав. Поліцейським було продемонстровано йому запис з їх відеореєстратора нібито як доказ того, що він користується засобом зв`язку, тримаючи його в руці. Проте, на даному відеозаписі він не тримав телефон в руці та не користувався ним взагалі, так як він лежав в автомобілі і він під час руху не порушував п. 2.9 ПДР.
Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності є безпідставним, а оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Рішення поліцейським прийняте за відсутності допустимих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення.
Відтак, притягнення його до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та його вини у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
У відзиві на позовну заяву від 14.01.2026 представник відповідача Биков О.В. вказує на те, що відповідно до положень п. 2.9 "д" ПДР України водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання). Оскільки під час користування засобами зв`язку за кермом, тримаючи їх у руці, водій відволікається від керування транспортним засобом і не зможе оперативно відреагувати на зміну дорожньої обстановки з огляду на те, що одна рука буде зайнята, Правила дорожнього руху забороняють користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці. Використання пристроїв hands free не заборонене, оскільки водій має можливість керувати транспортним засобом, використовуючи обидві руки.
Позивачу була забезпечена можливість скористатися правовою допомогою, він неодноразово телефонував до свого адвоката. Також поліцейський прийняв клопотання позивача про відкладення розгляду справи, проте той відмовився підписувати запрошення до підрозділу на визначену поліцейським час та дату для розгляду справи. До управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції будь-яких клопотань про перенесення розгляду справи від позивача або його представника не надходило, отже, поліцейським було прийнято рішення про винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Патрульними зафіксовано на портативний відеореєстратор “70mqi” розміщений у службовому транспортному засобі рух транспортного засобу FORD S-MAX, номерний знак НОМЕР_1 (як пізніше було встановлено під керуванням позивача). На відеозаписі IMG_7412 з портативного відеореєстратора “70mqi” відображено, що водій транспортного засобу FORD S-MAX, номерний знак НОМЕР_1 порушення водієм п. 2.9 д ПДР України, а саме те, що водій керував транспортним засобом користуватися засобом зв`язку, тримаючи його у руці. 
Після зупинки транспортного засобу FORD S-MAX, номерний знак НОМЕР_1 поліцейським проводилася відеофіксація розмови з водієм на портативні відеореєстратори 470609, 470020. З відеозаписів clip-0 та clip-1 здійсненого на портативні відеореєстратори 470609, 470020 зрозуміло наступне: 
1. поліцейський підійшов до транспортного засобу FORD S-MAX, номерний знак НОМЕР_1 зі сторони водія, представився, повідомив причину зупинки його транспортного засобу та повідомив, що водій ймовірно причетний до порушення ПДР України; 
2. поліцейський повідомляє водію, що суть вчиненого ним правопорушення; 
3. поліцейський повідомив особі його права відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП); 
4. поліцейський вручає копію постанови ОСОБА_1 , останній в постанові ставить підписи про ознайомлення з правами та отримання копії постанови, та залишає примірник постанови в своєму транспортному засобі.
Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 листопада 2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків заяви десять днів з дня вручення цієї ухвали.
Ухвалою суду від 08 січня 2026 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду. Відкрито спрощене позовне провадження в справі, призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 09-00 год. 19.01.2026 року в приміщенні Рівненського міського суду Рівненської області (адреса: м. Рівне, вул. Шкільна, 1).
У судове засідання сторони не з`явилися.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6136398 від 12.11.2025 за ч. 2 ст. 122 КУпАП 12.11.2025 біля 12 год. 04 хв. в м. Рівне, по вул. Вербова, 41, водій під час руху транспортного засобу користувався засобом зв`язку, тримаючи його в руці, чим порушив п. 2.9. д) Правил дорожнього руху України.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабміну від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із вимогами чиного законодавства.
Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23, п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Нормами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, передбачені статтями 121, 126 КУпАП).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає справу. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. 
Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
За положеннями статей 249, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд адміністративної справи проводиться відкрито і за місцем його вчинення.
Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Згідно зі статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року №3353-XII «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі ст. ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідженими у справі доказами достовірно встановлено факт складання відповідачем оскаржуваної постанови.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Відповідно до статті 90 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Таким чином, при вирішені питання про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, винесена відповідачем постанова розглядається як доказ у сукупності з іншими доказами (пояснення особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновки експерта, речові докази, фотоматеріали, протоколом про адміністративне правопорушення т. і.), тому не може виступати єдиним доказом, на основі якого встановлюється наявність адміністративного правопорушення.
Судом встановлено, що на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови відповідач посилається на відеоматеріали, які додані до відзиву на позовну заяву, та які на думку відповідача, підтверджують наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
З оглянутого в судовому засіданні відеозапису IMG_7412 тривалістю 01 хв. вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем марки FORD S-MAX номерний знак НОМЕР_1 та повертав ліворуч на вулицю Вербову. Руки водія знаходились на кермі автомобіля, де був телефон водія в даний момент не видно.
З 1 - 10 секунди - автомобіль перебував на перехресті; 11 - 27 секунди - руки водія перебували на кермі автомобіля; 28 - 50 секунди - зупинка транспортного засобу.
За таких обставин, відеозапис IMG_7412 не містить беззаперечних даних, що ОСОБА_1 користувався під час руху у транспортному засобі засобом зв`язку не обладнаним технічним пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук, що стало причиною його зупинки.
Із наданих стороною відповідача відеозаписів clip-0 та clip-1 вбачається, що відбулась зупинка транспортного засобу позивача, спілкування позивача з працівниками поліції, а також винесення оскаржуваного рішення. Із таких відеозаписів вбачається, що працівники поліції продемонстували відеодоказ фіксування факту вчинення такого адміністративного правопорушення, проте позивач не погодився з даним відеозаписом. Крім того, йому було не зрозуміло, з яких підстав його зупинили працівники поліції.
Отже, відеозаписи, долучені до матеріалів справи не містять фіксування факту вчинення такого адміністративного правопорушення.
Окрім того, в графі 7 «До постанови додаються» постанови серії ЕНА № 6136398 від 12.11.2025 відповідна інформація відсутня, а відтак такі відеозаписи, не можна вважати належними та допустимими доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Крім того, у рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України, Європейський суд з прав людини, що при оцінці доказів суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.
Верховним Судом викладена правова позиція у постанові від 26 червня 2019 року в справі №536/1703/17 (провадження №К/9901/3839/17), згідно якої притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а непідтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 року в справі №463/1352/16-а зазначив, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Оскаржуване рішення відповідача не містить посилань на будь-які докази, які підтверджували обставини, якими обґрунтовано таке рішення. Під час розгляду справи відповідачем таких доказів суду також не надано.
В той час, як обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто, зібраними у встановленому КУпАП порядку.
Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010 року.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості особи (правова позиція Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а).
Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, може бути винесено одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 241 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП.
Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку недоведеність у діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме: користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук, а тому постанова серії ЕНА № 6136398 від 12.11.2025 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Крім того, позивачем сплачено судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.
Судові витрати слід розподілити між сторонами відповідно до вимог ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 5, 20, 246, 262, 286 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задоволити повністю.
Скасувати постанову серії ЕНА № 6136398 від 12 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., винесену поліцейським 4 взводу 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Зінькевичем Іваном Вікторовичем .
Провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3, код ЄДРПОУ 40108646) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач - Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: м. Рівне, вул. С. Бандери, 14А, ЄДРПОУ 40108646.

Суддя Кучина Н. Г.