Справа №345/7310/25 
Провадження № 1-кп/345/161/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19.01.2026 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області 
у складі:  головуючого судді      ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря судового засідання    ОСОБА_2 ,
прокурора       ОСОБА_3 ,
обвинуваченої      ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12025091170000649, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.12.2025, про обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки, зареєстрованої та жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 366-3 КК України, -
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_4 вчинила умисні дії, які виразились в умисному неподанні суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».
 
Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин:
 
ОСОБА_4 була обрана депутатом Войнилівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області, повноваження якої почалися з 24.11.2020 року відповідно до рішення I сесії VIII демократичного скликання вказаної селищної ради. Відповідно до рішення XXVI сесії VIII демократичного скликання Войнилівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області від 09.02.2023 повноваження депутат ОСОБА_4 було достроково припинено на підставі особистої заяви про дострокове припинення повноважень. Таким чином ОСОБА_4 у період часу з 24.11.2020 по 09.02.2023 була депутатом Войнилівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської областіVIII демократичного скликання.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
У абзаці 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену в пункті 1 частини 1 статті 3 вказаного Закону, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.
Відповідно до підпункту 3 пункту 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції (далі – Національне агентство) від 10.06.2016 № 3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089, декларація суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено таку діяльність. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.
Рішенням Національного агентства від 10.06.2016 № 3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089 (зі змінами), затверджено форму декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Частиною 1 Правил заповнення форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, визначено, що декларація заповнюється та подається особисто суб`єктом декларування на веб-сайті Національного агентства через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Реєстру, шляхом заповнення електронної форми.
Відповідно до пункту 4 розділу І Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 23.07.2021 № 448/21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.07.2021 за № 986/36608, єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі – Реєстр) ведеться в електронній формі українською мовою. 
Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 23.07.2021 № 448/21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.07.2021 за № 986/36608, до Реєстру включаються такі електронні документи як декларації, у тому числі виправлені декларації, що подаються відповідно до Закону; повідомлення про відкриття суб`єктом декларування або членом його сім`ї валютного рахунка в установі банку-нерезидента, передбачені Законом; повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування, передбачені Законом.
Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 23.07.2021 № 448/21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.07.2021 за № 986/36608, після заповнення усіх необхідних полів форми документа суб`єкт декларування підписує документ шляхом накладання на нього особистого кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису відповідно до вимог законодавства.
У порушення вказаних вимог, ОСОБА_4 , будучи суб`єктом декларування згідно підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», повноваження якого почалися з 24.11.2020 року відповідно до рішення I сесії VIII демократичного скликання Войнилівської селищної ради та припинилися відповідно до рішення XXVI сесії VIII демократичного скликання Войнилівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області від 09.02.2023, діючи умисно, маючи реальну можливість та достовірно знаючи про обов`язок подання до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування відповідної декларації, у визначений статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції» період часу з 01.01.2021 по 01.04.2021, з 01.01.2022 по 01.04.2022, з 01.01.2023 по 01.04.2023 та станом на 20.12.2025 не подала шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020, 2021 та 2022 роки, а також протягом 30 календарних днів, а саме у період з 09.02.2023 по 10.03.2023 з дня припинення діяльності, не подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а також не подала у період з 01.01.2024 по 01.04.2024 після року припинення діяльності декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік. 
Таким чином, встановлено достатньо доказів для обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні умисних дій, що виразились в умисному неподанні суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України.
Суд розглядає дане кримінальне провадження у відповідності до вимог ст. 337 КПК України, відповідно до якої, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Прокурор в судовому засіданні не заперечив проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів поданих на підтвердження подій кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченої у вчиненні даного кримінального правопорушення. Вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого правопорушення і просить призначити їй покарання відповідно до санкції ст. 366-3 КК України у виді 150 годин громадських робіт з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування строком на 1 (один) рік. 
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, зазначивши, що фактичні обставини справи не оспорює, а її позиція є добровільною та усвідомленою. Обвинувачена вважає недоцільним дослідження доказів у справі, оскільки погоджується з пред`явленим обвинуваченням у повному обсязі. ОСОБА_4 підтвердила, що вона, будучи суб`єктом декларування та депутатом Войнилівської селищної ради у період з 24.11.2020 по 09.02.2023, умисно не подала до Єдиного державного реєстру декларацій щорічні та після припинення повноважень декларації, передбачені Законом України «Про запобігання корупції», усвідомлюючи обов`язок їх подання та маючи реальну можливість це зробити. Вона визнала, що вчинене не має жодного виправдання, щиро розкаюється у скоєному, засуджує власні дії та шкодує про них. Просить суд врахувати як обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення і призначити їй мінімальне покарання у виді громадських робіт, передбачене ст. 366-3 КК України.
Показання обвинуваченої є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції. 
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою всіх учасників судового провадження судом встановлено порядок дослідження доказів в даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються і визнаються самою обвинуваченою. Суд обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням письмових доказів, які характеризують її особу. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.
Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, та умисні дії обвинуваченої суд кваліфікує за ст. 366-3 КК України, як умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, а також положення ст. 50 КК України, за якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Так, щире каяття засвідчує критичну оцінку винним вчиненого ним злочину, співчуття до потерпілих, прагнення зменшити негативні наслідки його протиправної поведінки. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
У судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнала свою провину і розкаявся у вчиненому, надавши критичну оцінку своїй поведінці. 
Під активним сприянням розкриттю злочину необхідно вважати надання добровільної допомоги органам досудового розслідування будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття співучасників, надання допомоги в їх затриманні, добровільна видача знарядь та засобів вчинення злочину, майна здобутого злочинним шляхом або ж допомога у розшуку цього майна.
Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні вказала про те, що на досудовому розслідуванні вона детально розповіла про вчинене нею кримінальне правопорушення.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено, а суд відповідно до ст. 337 КПК України позбавлений можливості самостійно відшукувати вказані обставини.
Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366-3 КК України, згідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів.
Суд враховує, що обвинувачена раніше не судима, за медичною допомогою до лікарів-нарколога та лікаря-психіатра не зверталася, на відповідних обліках не перебуває, має постійне місце проживання. Згідно з характеристикою, виданою виконавчим комітетом Войнилівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області, ОСОБА_4 була обрана депутатом Войнилівської селищної територіальної громади восьмого демократичного скликання та за власною заявою про дострокове припинення повноважень депутата Войнилівської селищної ради VIII скликання, відповідно до рішення сесії № 1154-26/2023 від 09 лютого 2023 року «Про дострокове припинення повноважень депутата Войнилівської селищної ради VIII скликання ОСОБА_4 », склала депутатські повноваження. За місцем проживання обвинувачена зарекомендувала себе як добра, щира, порядна та відповідальна громадянка, бере активну участь у громадському житті та житті села, користується повагою й авторитетом серед односельчан; скарг з боку громадськості до селищної ради щодо неї не надходило.
Крім того, суд бере до уваги позицію сторони обвинувачення щодо виду та розміру покарання, а також ставлення обвинуваченої до вчиненого, і дійшов висновку про доцільність призначення покарання у межах санкції ст. 366-3 КК України у виді громадських робіт із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування. З урахуванням вимог ч. 2 ст. 65 КК України суд вважає таке покарання співмірним характеру вчиненого та особі винної.
Призначена міра покарання забезпечує досягнення цілей кримінальної відповідальності, спрямованих на виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідає засадам справедливості, гуманності та виваженості, а також гарантує дотримання розумного балансу між інтересами суспільства і правами особи, притягнутої до кримінальної відповідальності.
Потерпілі від кримінального правопорушення відсутні.
Вчиненим кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди не завдано.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
У кримінальному провадженні арешт на майно не накладався.
Підозрюваній ОСОБА_4 в кримінальному провадженні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, запобіжний захід не обирався. 
Речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-374, 376, 377 КПК України, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3КК України та призначити їй покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування строком на 1 (один) рік. 
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий: