Справа № 448/2166/25 Головуючий у 1 інстанції: Гіряк С.І. 
Провадження № 33/811/20/26 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Шиміна О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника Шиміна О.П. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Мостиського районного суду Львівської області від 15 грудня 2025 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
в с т а н о в и в :
вищенаведеною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Згідно з постановою, 20.10.2025 о 10 годині 05 хвилин у м. Мостиська, вул. Шевченка, 150, Яворівського району, Львівської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Fiat Doblo» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння шкіри обличчя. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу чи в закладі охорони здоров`я відмовився під відеозапис на бодікамеру.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Шимін О.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Мостиського районного суду Львівської області від 15 грудня 2025 року, провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що постанова підлягає скасуванню.
Зазначає, що ОСОБА_1 повідомляв суд, що не відмовлявся від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу драгер, а огляд на стан сп`яніння у медичному закладі йому взагалі не пропонувався.
Суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги наявне у матеріалах справи направлення у КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», оскільки на відеозаписах з нагрудних камер поліцейських відсутня фіксація пропонування ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, а також складення вказаного направлення. Сам факт долучення до матеріалів справи такого направлення, без доведення до водія пропозиції пройти такий огляд, не є належним і допустимим доказом.
В той же час, слід звернути увагу на те, що з метою підтвердження протиправності дій поліцейських, ОСОБА_1 здійснювалось відео фіксування спілкування з працівниками поліції на власний мобільний телефон, відео з якого долучено до матеріалів справи. З цього відео вбачається, що ОСОБА_1 звертався до працівників поліції з проханням скерувати його для проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі. Однак це прохання працівниками поліції проігнороване. Оскільки працівниками поліції було відмовлено ОСОБА_1 у скеруванні його на огляд на стан сп`яніння в медичному закладі він самостійно звернувся у медичний заклад КНП «Городоцька ЦЛ Львівської області» для огляду на стан сп`яніння. Однак йому було відмовлено, з посиланням на те, що такі огляд проводяться виключно за скерування працівників поліції.
Також вказує, що надані до матеріалів справи записи з портативних камер поліцейських не є безперервними та не відображають увесь процес спілкування поліцейських з водієм з моменту зупинки транспортного засобу до моменту завершення складення протоколу.
Апелянт наголошує, що протокол та інші наявні у справі адміністративні матеріали не складались у присутності ОСОБА_1 , ні протокол, ні інші матеріали не надавались йому ознайомлення, що підтверджується відсутністю про це записів з відеореєстраторів та підписів в протоколі. 
Більше того, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, що водія була відсторонено від керування транспортного засобу, однак на відео файлі поліцейський озвучує, що водій поїхав з місця оформлення матеріалів і не отримав протоколу. Вказане свідчить, що водія фактично не було відсторонено від керування.
Не відповідають фактичним обставинам справи посилання суду першої інстанції, що згідно пояснень ОСОБА_1 його було зупинено за порушення правил користування ременем безпеки, оскільки він таких пояснень не надавав. Натомість вказував, що працівники поліції його зупинили безпідставно та не могли назвати на його вимогу чітку причину зупинки, а в подальшому будучи не послідовними, називали різні причини зупинки.
У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , захисник Шимін О.В. апеляційну скаргу підтримали, просили її задоволити.
Заслухавши пояснення учасників судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.
Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
З протоколу серії ЕПР1 № 488625 від 20 жовтня 2025 року (а.с. 5) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: різкий запах алкоголю із порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння шкіри обличчя.
З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.
Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівники поліції виявивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння неодноразово пред`являли вимогу про проходженя огляду на стан алкогольного спяніня. Однак, ОСОБА_1 не виконував вимоги поліцейських, вимагав назвати причини зупинки, надати документи, що посвідчують особу поліцейського, сидів в автомобілі та не вживав дій щодо проходженя огляду, також комусь телефонував, розмовляв по телефону, не регував на зауваження поліцейських. Працівник поліції протягом тривалого часу пред`являв вимоги ОСОБА_1 щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, однак, останній продовжував ігнорувати працівників поліції, тому таку поведінку ОСОБА_1 поліцейський розцінив як відмову від огляду та роз`яснив ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відтак, поведінка ОСОБА_1 унеможливлювала проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а отже суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 фактично відмовився від проходження огляду відповідно до встановленого законом порядку.
Таким чином, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів, які підтверджують відмову ОСОБА_1 від огляду, не заслуговують на увагу, оскільки з долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що такий стосується подій викладених у протоколі і на такому зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях ОСОБА_1 наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис не є безперервним не може бути підставою для скасування постанови, оскільки на такому зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях ОСОБА_1 наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Твердження захисника про відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , як підставу для скасування постанови, апеляційний суд до уваги не бере.
Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що у будь-якому випадку, причина зупинки транспортного засобу працівниками поліції не впливає на обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, та не може свідчити про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаною статтею.
Крім того апеляційни суд звертає увагу на те, що працівнк поліції назвав ОСОБА_1 причину зупиники, вказавши про надходження телефонного дзвінка про можливе керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що надавало право поліцейським зупинити керований ОСОБА_1 транспортний засіб для перевірки отриманої інформації, що узгоджується із вимогами п. 3 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». 
Щодо доводів захисника про те, що адміністративні матеріали було складено за відсутності ОСОБА_1 та не були йому вручені, апеляційний суд звертає увагу на те, що з навного у відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 поїхав з місця оформлення адміністративних матеріалів, що унеможливлювало вручення таких.
Апеляційний суд вважає здобуті у справі докази є належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 та у ході апеляційного розгляду апеляційним судом не отримано даних, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції та невідповідність їх дій вимогам «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.
Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Постанову судді Мостиського районного суду Львівської області від 15 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Шиміна О.П. - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду       Урдюк Т.М.