ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 701/171/25		
Провадження № 22-ц/821/396/26		
Категорія: 302070000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 
представник позивача: адвокат Заболотній Владислав Михайлович
відповідач:  ОСОБА_2 
представник відповідача: адвокат Шкварко Вікторія Вікторівна

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Шкварко Вікторії Вікторівни на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 13 травня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Костенко А. І. в приміщенні Маньківського районного суду Черкаської області, повний текст судового рішення складено 16 травня 2025 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою ,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 2,8172 га, кадастровий № 7123185000:03:001:0145, яка розташована в межах с. Харківка Маньківської ОТГ Уманського району. Право власності на земельну ділянку вона набула на підставі договору дарування від 22 лютого 2023 року, укладеного з її матір`ю ОСОБА_3 .
Позивачка посилалася на те, що після набуття права власності на земельну ділянку їй стало відомо, що на цей час вона перебуває у користуванні ОСОБА_2 .
З метою встановлення підстави користування ОСОБА_2 спірною земельною ділянкою, вказує позивачка, вона звернулась до відповідача з відповідним листом та з вимогою про повернення земельної ділянки. У відповідь на вказаний лист відповідач повідомив, що користується земельною ділянкою на підставі договору оренди, укладеного між ним та ОСОБА_3 04 грудня 2012 року строком на 20 років, та надіслав копію зазначеного договору оренди.
З договору оренди від 04 грудня 2012 року вбачається, що він підписаний ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , також наявний запис про реєстрацію договору оренди у державному реєстрі земель 25 грудня 2012 року за № 712310004004633. Однак, згідно з інформацією ГУ Держгеокадастру в Черкаській області, Книги реєстрації державних актів на право приватної власності на землю, Книги реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі було закрито 31 грудня 2010 року, останній запис було зроблено 20 грудня 2010 року.
За таких обставин, ОСОБА_1 вважала, що підписаний між відповідачем та ОСОБА_3 договір оренди землі є неукладеним, а користування відповідачем належною їй на праві власності земельною ділянкою є неправомірним.
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, площею 2,8172 га, кадастровий № 7123185000:03:001:0145; зобов`язавши ОСОБА_2 повернути їй зазначену земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 13 травня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою площею 2,8172 га, кадастровий № 7123185000:03:001:0145.
Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,8172 га, кадастровий № 7123185000:03:001:0145.
Рішення суду мотивовано тим, що оскільки сторони спірного договору оренди пов`язали момент укладення договору з моментом його державної реєстрації, яка проведена не була, у реєстрах відсутні відомості про державну реєстрацію права оренди, наявні підстави для висновку, що такий договір не набув чинності. Позовні вимоги ОСОБА_1 визнані обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 16 червня 2025 року, представник ОСОБА_2 – адвокат Шкварко В.В. вважаючи, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з недотриманням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що cуд не дав належної оцінки доказам, які підтверджують сплату орендної плати відповідачем за період з 2012 по 2024 роки (відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору та копію квитанції про грошовий переказ на ім`я ОСОБА_1 ).
Факт підписання договору оренди, отримання орендної плати останнім та попереднім власником земельної ділянки не заперечується. Ці обставини доводять що спірний договір оренди землі виконується обома сторонами.
Також суд не дав належної оцінки відповіді ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 27.01.2025 № С-64/0-119/6-25 про те, що останній запис в Книзі реєстрації договорів оренди був здійснений 20.12.2010, та надано копію останньої сторінки. Однак, зазначає скаржник, ця сторінка не є належним чином завірена органами Держгеокадастру, з відбитку печатки неможливо ідентифікувати, кому вона належить, а тому цей доказ не може вважатися належним та достовірним доказом.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Постановою Черкаського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року апеляційну скаргу задоволено. Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 13 травня 2025 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою залишено без задоволення.
У жовтні 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Заболотній В.М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Черкаського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року.
Постановою Верховного Суду від 10 грудня 2025 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Заболотнього В.М. - задоволено частково.
Постанову Черкаського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Матеріали цивільної справи № 701/171/25 разом з апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Шкварко В.В. на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 13 травня 2025 року надійшли до Черкаського апеляційного суду 22 грудня 2025 року.
За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи визначено головуючого суддю (суддю- доповідача) Карпенко О.В. та суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Шкварко В.В. на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 13 травня 2025 року прийнято до провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на 22 січня 2026 року.

Фактичні обставини справи 

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 2,8172 га, кадастровий № 7123185000:03:001:0145, яка розташована в межах с. Харківка Маньківської ОТГ Уманського району. Право власності на земельну ділянку набуто на підставі договору дарування від 22 лютого 2023 року, який укладено між ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_3 , про що зроблено запис у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, номер відомостей про речове право № 49332739.
Земельна ділянка перебуває у користуванні відповідача ОСОБА_2 на підставі договору оренди, укладеного між ним та ОСОБА_3 04 грудня 2012 року, строком на 20 років.
У пункті 20 зазначеного договору оренди передбачено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 10-тиденний строк після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі.
Згідно з пунктом 43 договору оренди, цей договір набирає чинності після підписання його сторонами та його державної реєстрації.
З листа ГУ Держгеокадастру в Черкаській області від 27 січня 2025 року № С-64/0-119/6-25 вбачається, що відповідно до інформації, наявної у відділі № 3 Управління забезпечення державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру в Черкаській області Книги реєстрації державних актів на право приватної власності на землю, Книги реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі було закрито 31 грудня 2010 року, останній запис було зроблено 20 грудня 2010 року.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 414066195 від 19 лютого 2025 року, відомості про державну реєстрацію іншого речового права щодо спірної земельної ділянки відсутні.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 – адвоката Шкварко В.В. підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76-82 ЦПК.
Згідно пункту 81 Постанови Великої Палата Верховного суду від 18.03.2020 року по справі №129/1033/13-ц принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов?язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (ч. 4 ст. 373 ЦК України).
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Предметом спору у даній справі є вимоги немайнового характеру про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання повернення земельної ділянки.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавства виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном. Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.
Захист речового права шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (негаторного позову) є можливим носієм речового права і передбачає доведення позивачем таких обставин:
1) належність позивачу речового права, з приводу захисту якого він звертається до суду;
2) порушення цього права, його невизнання чи оспорювання;
3) вчинення цих дій саме відповідачем.
Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, а тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення (пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що:
«негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення, тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення».
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є власником земельної ділянки площею 2,8172 га з кадастровим № 7123185000:03:001:0145, яка розташована в межах с. Харківка Маньківської ОТГ Уманського району на підставі Договору дарування від 22 лютого 2023 року, який укладено між нею, ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_3 , про що зроблено запис у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, номер відомостей про речове право № 49332739. Водночас, земельна ділянка перебуває у користуванні відповідача ОСОБА_2 на підставі договору оренди, укладеного між ним та ОСОБА_3 04 грудня 2012 року, строком на 20 років. Позивачка вважає вищевказаний договір оренди від 04.12.2012 року неукладеним, а відповідно, її право власності підлягає захисту шляхом усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
В обгрунтування неукладеності договору оренди від 04.12.2012 року позивачка посилається на лист ГУ Держгеокадастру в Черкаській області від 27 січня 2025 року № С-64/0-119/6-25, з якого вбачається, що відповідно до інформації, наявної у відділі № 3 Управління забезпечення державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру в Черкаській області Книги реєстрації державних актів на право приватної власності на землю, Книги реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі було закрито 31 грудня 2010 року, останній запис було зроблено 20 грудня 2010 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сторони спірного договору оренди пов`язали момент укладення договору з моментом його державної реєстрації, яка проведена не була, у реєстрах відсутні відомості про державну реєстрацію права оренди, наявні підстави для висновку, що такий договір не набув чинності.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року апеляційну скаргу задоволено. Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 13 травня 2025 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою залишено без задоволення. Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції послався на те, що відповідний договір оренди є дійсним та таким, що обумовив виникнення встановлених ним прав та обов`язків у його сторін, а оскільки відповідач користується земельною ділянкою позивача на підставі чинного договору оренди землі, зареєстрованого у встановленому на час його укладення порядку, та на даний час строк оренди не сплив, у позивача, як власника земельної ділянки, відсутні підстави для усунення їй перешкод у користуванні земельною ділянкою, про що заявлено позовні вимоги у справі.
Постановою Верховного Суду від 10 грудня 2025 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Заболотнього В.М. - задоволено частково.
Постанову Черкаського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав, що висновки про чинність зобов`язань за договором оренди землі від 04 грудня 2012 року є передчасними, оскільки суд апеляційної інстанції у своїй постанові не вказав, які докази свідчать про фактичне виконання сторонами договору оренди його умов у їх сукупності, не обґрунтував підстав відхилення заперечень позивачки щодо наданих відповідачем доказів сплати орендної плати (податкової звітності та квитанції про здійснення грошового переказу від 14 листопада 2024 року), відсутності платіжних документів про сплату орендарем орендної плати та відсутності доказів, які б могли свідчити про цільове використання земельної ділянки відповідно до пунктів 15-17 договору.
З вищевикладеного слідує, що під час нового розгляду справи, суду апеляційної інстанції слід надати оцінку укладеності договору оренди від 04.12.2012 року та його виконуваності.
Так, за змістом приписів статей 210 і 638 Цивільного кодексу (далі – ЦК) України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга статті 792 ЦК України).
Згідно з частиною п`ятою статті 126 Земельного кодексу (далі – ЗК) України (тут і далі – у редакції, чинній на час укладення договорів оренди від 04 грудня 2012 року) право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.
Статті 18 і 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час укладення договорів оренди від 7 травня 2012 року, передбачали, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.
Договір оренди землі було підписано між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 04 грудня 2012 року.
У пункті 43 зазначеного договору оренди землі сторони передбачили, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Зазначені умови договору відповідають статті 18 Закону України «Про оренду землі», у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.
Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною (пункт «в» частини третьої статті 152 ЗК України).
Зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України).
Згідно з абзацом четвертим частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.
Згідно зі статтею 202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель (частина перша). Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок (далі – Книга записів); б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку (частина друга).
Порядок державної реєстрації договору оренди земельної ділянки станом на 04 грудня 2012 року регулювався Постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» (далі – Порядок).
Записи до розділів Книги записів вносилися при видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку, яким, зокрема, був договір оренди землі (пункт 10 Порядку). Дата внесення запису до розділу Книги записів була датою державної реєстрації документа, що посвідчує право на земельну ділянку (пункт 11 Порядку). Згідно з пунктом 16-2 Порядку підставою для державної реєстрації договору оренди була заява власника або набувача права, подана до відповідного територіального органу Держземагентства разом з іншими, визначеними цим пунктом, документами.
Отже, на час укладення відповідачем та ОСОБА_3 договору оренди від 04 грудня 2012 року, його державна реєстрація була пов`язана із датою внесення запису до відповідного розділу Книги записів.
Виконання Порядку на час укладення договорів оренди від 7 травня 2012 року забезпечувалося функціонуванням Перехідної реєстраційної системи, що діяла у період з 3 серпня 2011 року до 30 грудня 2012 року включно й адміністраторами якої були підрозділи державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Факт державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, якщо така відбулася, відображався у тексті цього договору відповідно до Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 року № 220. У тексті, зокрема, зазначалася інформація про орган, котрий провів державну реєстрацію договору та його посадову особу, а також дата вчинення та номер запису в Державному реєстрі земель. На підтвердження вказаної інформації державний реєстратор посвідчував напис своїм підписом та печаткою органу реєстрації за наявності (далі – реєстраційний напис).
Отже, реєстраційний напис на договорі оренди земельної ділянки є похідним від запису у Книзі записів. Державний реєстратор не був наділений правом проставити такий напис, допоки не зробив відповідний запис у Книзі записів за певним номером.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що на Договорі оренди від 04 грудня 2012 року є відмітка посадової особи з прикладенням «мокрої» гербової печатки про те, що цей договір зареєстровано у відділі Держкомзему в Маньківському районі Черкаської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25 грудня 2012 року № 712310004004633.
Таким чином, були здійснені всі необхідні заходи щодо належної державної реєстрації договору оренди, про що, зокрема, свідчить реєстраційний номер, печатка та підпис посадової особи на примірнику договору оренди, який був наданий до суду з позовом.
У контексті наведеного, апеляційний суд вважає, що відсутність запису в Книзі свідчить лише про неналежне виконання посадовою особою своїх обов`язків, а не про відсутність державної реєстрації і не залежить від волевиявлення сторін цього договору. Тобто, фактом реєстрації договору оренди землі є саме проставлення відповідної позначки на договорі, скріпленої підписом компетентної особи та гербовою печаткою, тоді як запис у відповідній Книзі є формою фіксації реєстрації договору, необхідної для ведення контролю та обліку зареєстрованих договорів оренди.
Прийшовши до висновку про укладеність договору оренди від 04 грудня 2012 року, який був зареєстрований у відділі Держкомзему в Маньківському районі Черкаської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25 грудня 2012 року № 712310004004633, апеляційний суд, зважаючи на предмет спору, приходить до висновку про відмову в задоволенні вищевказаних позовних вимог.
Що стосується питання виконуваності договору оренди від 04.12.2012 року, то колегія суддів не вбачає підстав надавати оцінку цій обставині у даній справі, оскільки предметом позовних вимог у даній справі є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, а не, до прикладу, розірвання договору оренди від 04.12.2012 року.
До того ж, колегія суддів зважає на те, що попередній орендодавець за десять років перебування її земельної ділянки в користуванні у відповідача взагалі не ставила питання про розірвання договору в зв`язку з не отриманням нею орендної плати чи іншим невиконанням його умов, не зверталася до орендаря з будь – якими претензіями з даного приводу тощо, що дозволяє суду прийти до висновку про прийняття нею виконання за договором.
Відтак, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 13 травня 2025 в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, оскільки їх обґрунтованість була спростована у ході розгляду справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки сторони у справі звільнені від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» як особи з інвалідністю ІІ групи, витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій слід віднести на рахунок державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 374,376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Шкварко Вікторії Вікторівни – задовольнити.
Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 13 травня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою – скасувати та ухвалити нове.
Позовні вимоги ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча      О.В. Карпенко

Судді    Л.І. Василенко

О.М. Новіков

/повний текст постанови суду складено 22 січня 2026 року/